ПОСТАНОВА

Іменем України

22 червня 2020 року м. Кропивницький

справа № 392/1274/19

провадження № 22-ц/4809/871/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє Беспалова Наталка Олександрівна на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2020 року у складі судді Кавун Т.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, в якому зазначав, що рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 1/3 частці заробітку (доходу) щомісячно.

Зазначає, що на даний час він ніде не працює, звільнений з роботи ще 13.09.2017. В серпні 2018 року під час гри у футбол він отримав травму та переніс складну операцію, у зв`язку із чим витратив багато коштів на лікування, не мав можливості працювати і заробити гроші, фізична праця на даний момент протипоказана, тому виникла заборгованість із сплати аліментів. Оскільки він не може влаштуватись офіційно на роботу у зв`язку із травмою руки, постійного доходу не має, тому стягнення аліментів у частці від заробітку не можливе, його матеріальне становище змінилось у гіршу сторону.

Позивач просив змінити спосіб стягнення аліментів з 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину на тверду грошову суму в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2020 року позов задоволено. Змінено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20.04.2018 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 частки заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно на 1200 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку, що стан здоров`я позивача погіршився, його матеріальний стан змінився, вимоги його щодо зміни способу стягнення аліментів на дітей не суперечать вимогах закону, розмір аліментів, які позивач має змогу сплачувати становить по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, з урахуванням 50відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є достатнім.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідачки Беспалова Н.О. вказує, що вона та її довірителька ОСОБА_2 вважають рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у рішенні, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, так як суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував викладені в позовній заяві обставини. Натомість, на утриманні відповідачки, яка проживає одна перебуває двоє малолітніх дітей, які потребують кожного дня їжі, одягу і т.д. При цьому на утримання дітей кожного місяця, відповідач витрачає близько 2000 грн. на кожну дитину, у які входе репетитор для сина та логопед для доньки, вартість садочка для доньки та витрати на одяг. При цьому відповідач не враховує їжу, комунальні платежі за житло і лікування дітей.

Звертає увагу суду, що приймаючи вказане рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки в позові ОСОБА_1 просив «...змінити спосіб стягнення аліментів…», однак ухвалюючи рішення суд вирішив «...змінити розмір аліментів…». Фактично своїм рішенням судом було зменшено розмір стягуваних аліментів та змінено спосіб їх стягнення.

При цьому, суд першої інстанції не повністю вказав ч.3 ст. 181 ЦПК України, а саме: «Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів». З аналізу даної норми слідує, що зміна саме способу виконання судового рішення про стягнення аліментів, а не розміру аліментів, передбачена законом лише за позовом одержувача, а не платника аліментів.

Також, представник відповідача вказує, що заперечення відповідача, викладені у відзиві судом проігноровані та, в порушення вимоги ЦПК, навіть не зазначені, їм не надана належна оцінка.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання їх дітей відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначав, що у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Тому, вважає, що твердження апелянта про те, що суд замість зміни способу присудження аліментів, як просив позивач, застосував норми СК України про зміну їх розміру, вийшовши при цьому за межі позовних вимог, не заслуговують на увагу.

На думку позивача, ним доведено, а в рішенні суду обґрунтовано зміни його у матеріальному стані як платника аліментів, погіршення стану його здоров`я, як перешкоди для віднайдення джерел для заробітку в попередньому розмірі, тобто в розмірі, що існував на момент ухвалення рішення від 20.04.2018, а відтак і для сплати аліментів у попередньо визначеному рішенням суду від 20.04.2018 розмірі та у визначений цим рішенням спосіб.

Крім того, розмір присуджених оспорюваним рішенням суду до сплати аліментів у твердій грошовій сумі - по 1200 грн на кожну дитину, перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину і одночасно враховує матеріальний стан позивача і стан його здоров`я. Тобто такий розмір повністю відповідає вимогам, зазначеним у ст. 182 СК України.

ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу представника відповідача у справі - адвоката Беспалової Н.О. на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.03.2020 залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

ОСОБА_1 являється батьком малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20.04.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що 13.09.2017 року ОСОБА_1 звільнено з місця роботи за згодою сторін.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів серії ВП № 56771691 від 01.10.2019 року, станом на 01.10.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 10159 грн. 37 коп.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів серії ВП № 56772520 від 01.10.2019 року, станом на 01.10.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 10159 грн. 37 коп.

Згідно з копією заключення КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради від 26.06.2019 року за № 395, ОСОБА_1 встановлено діагноз: сповільнено-консолідований перелом човновидноподібної кістки правого запястку з наявністю фіксатора. Післятравматичний остеоартроз правого п/з суглобу ІІ ст. з ФНС ІІ ст. За станом здоров`я фізична працю протипоказана.

Відповідно до виписки із медичнох картки стаціонарного хворого за № 18378 Волинської обласної клінічної лікарні від 29.11.2018 року, ОСОБА_1 встановлено діагноз: незрощений застарілий перелом човноподібної кістки правої кисті зі зміщенням. Консолідований перелом правої променевої кістки. Стан після металоостеосинтезу. Посттравматичний псевдоартроз шиловидного відростка правої ліктевої кістки. ВСД за змішаним типом. Блокада правої ніжки пучка Гіса , СН0.

Начальник 4 групи інспекторів прикордонного контролю старший лейтенант Скрипніченко Владислав Вікторович прийняв рішення від 01.08.2019 про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянином України ОСОБА_1 , на підставі п.5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України ».

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Разом з тим, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі, і шляхом зміни способу їх стягнення.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Також, судова колегія зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037- ІІІ, внесено зміни у Сімейний кодекс України.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 181СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.

Виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку, що підстав для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів немає, оскільки у позивача відсутні правові підстави для зміни способу їх стягнення.

Щодо посилань ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду України в справі №6-143цс13 від 05 лютого 2014 року, колегія суддів зазначає, що ця правова позиція щодо можливості зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення була сформована до внесення відповідних змін у Сімейний кодекс України, тобто до викладення частини 3 статті 181 СК України в редакції, де визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, через що підлягає скасуванню з підстав передбачених ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 червня 2020 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко С.І. Мурашко