Справа № 372/51/20
Провадження № 2-774/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Висоцької Г. В.

при секретарі судового засідання - Ковшобі А.К.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи - Кучерук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Обухова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Обухівська районна державна адміністрація у Київській області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

13.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до Обухівського районного суду Київської області, в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно їхньої спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідачка останні роки вихованням сина не займається, проживає окремо, не турбується про його стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток, достатньої допомоги не надає, не виховує дитину, не створює належних умов для розвитку природних здібностей дитини, не спілкується та не вживає активних дій для спілкування, а тому вважає за необхідним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 10 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Позивач зазначив, що ОСОБА_4 є їхньою спільною дитиною 2008 року народження, хлопчик з дитинства має особливості, пов`язані із його психічним здоров`ям, в 2011 році вони з відповідачкою розірвали шлюб, з того часу проживають окремо. Відповідачка після розірвання шлюбу проживала за адресою свого батька разом із сином, чотири роки назад через тяжкі особисті відносини із ОСОБА_6 , який доводиться їй батьком, вона переїхала до іншого місця проживання в м. Обухові, залишивши дитину. В даний час ОСОБА_4 більшість часу проживає із дідом ОСОБА_6 та бабою, з відповідачем бачаться на вихідних. Останній рік ОСОБА_3 перестала цікавиться життям сина, не ініціює зустрічі з ним, не дзвонить йому, дитина почувається покинутою матір`ю, жаліється на відсутність зв`язку з нею. На думку позивача відповідачка повністю самоусунулася від виховання дитини та прийняття участі в його житті, в зв`язку з чим доцільно позбавити її батьківських прав.

Відповідачка ОСОБА_3 проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі та просила у задоволенні відмовити. Надала пояснення, що дійсно останні чотири роки проживає окремо від дитини, проте переїзд мав вимушений характер, оскільки в неї склалися нестерпні стосунки із батьком ОСОБА_6 , який вчиняє сварки, ображає та принижує її. Не маючи змоги придбати власне житло, вона змушена винаймати лише кімнату в квартирі, яку ділить з іншими квартирантами, працюючи прибиральницею, графік її роботи зводиться до 5 - 6 днів на тиждень, при цьому кінець робочого дня може припадати на 11 годину вечора. Проживати в таких умовах із дитиною, яка має особливості розвитку, в неї немає змоги, оскільки ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду. Проте, вона намагається підтримувати матеріально дитину, забезпечує його одягом, взуттям, оформила кредит для придбання планшету, на останній день народження подарувала велосипед. Відповідачка заявила, що має намір вирішити житлове питання і забрати дитину до себе. Не заперечувала, що останні місяці дійсно їхнє спілкування із дитиною майже зійшло нанівець, проте вона розуміє, що ОСОБА_4 відвикає від неї і відчуває себе комфортніше в знайомих умовах із батьком та дідом, бабою, тому останні зустрічі були емоційно важкі і для неї, і для сина. Зустрічі за місцем її проживання неможливі, так як сильні емоційні прояви дитини, обумовлені особливостями розвитку, можуть викликати невдоволення її сусідів по квартирі.

Представник третьої особи без самостійних вимог Обухівської районної державної адміністрації у Київській області Кучерук О.В., як орган опіки та піклування, ОСОБА_8 висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтримала.

Суд, вислухавши сторін, свідків, дослідивши письмові доказі по справі, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, 30 липня між позивачем та відповідачем зареєстрований шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданим Виконкомом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 04.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09.08.2011 по справі № 2-1301/11 шлюб між сторонам розірваний.

Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , 2008 року народження, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , виданим Виконкомом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 38.

05.12.2019 року Обухівською районною державної адміністрацією Київської області прийнято висновок вих. № 60/07-15/3531 про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час цього засідання, за результатами проведення якого був прийнятий висновок, як зазначає ОСОБА_8 , відповідачка не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Проте, зі слів ОСОБА_3 для неї виклик на засідання, на якому розглядалося це питання, мав настільки неочікуваний характер, що вона знаходилася в стані повної емоційної апатії, її вислів «робіть, що вважаєте за потрібне» був сповнений відчаю від несправедливих звинувачень, а не проявом байдужого відношення до вищевказаного питання. Суд, заслухавши відповідачку в судовому зачіданні, не знайшов підстав для висловлення недовіри до наданих нею пояснень.

Свідок ОСОБА_6 , який доводиться відповідачці батьком, пояснив, що останні 4 роки дитина проживає майже увесь час із ним та його дружиною, дитина має особливості в розвитку, навчається в спеціалізованій школі в м. Києві, куди він її відвозе і забирає кожного дня, на вихідних ОСОБА_4 проводить час із батьком. Дитина весь цей час майже повністю знаходиться на його утриманні, відповідачка час від часу допомогала речами, останній час перестала. Не заперечував, що між ним і дочкою виникло напруження, проте вважає, що для неї не створюються перешкоди щодо повернення додому, проте вона обрала шлях «самостійного» життя. Ніяких стосунків із відповідачкою в даний час не підтримують, по телефону не спілкуються.

Суд, при допиті свідка ОСОБА_6 , прийшов до висновку, що не, ставлячи під сумнів фактичні обставини, викладені свідком, щодо місця проживання дитини, його утримання, образу життя, особисте ставлення ОСОБА_6 до відповідачки носить негативний характер, пов`язаний із глибоким конфліктом, який виник ще до переїзду ОСОБА_3 до іншого місця проживання і, суд, не виключає, що саме цим конфліктом переїзд і був обумовлений.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що доводиться тіткою відповідачці, після того як ОСОБА_3 покинула адресу свого проживання через нестерпні відносини із батком, який постійно її ображав та принижував, тривалий час проживала в неї в м. Обухові. Відповідачка влаштувалася на роботу прибиральницею, поверталася пізно ввечері, виснажена, без сил. Вона бачила, що відповідачка хвилюється за сина, за стан його здоров`я, розвитку, переживає, що доводиться проживати окремо, має намір вирішити питання із житлом і забрати його до себе, при можливості придбаває речі для нього, подарунки.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89, ратифікованої Верховною Радою 27.02.91, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно із ст.18 конвенції батьки або законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування.

Згідно із ч.1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виховання дитини відбувається, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Частиною 4 ст. 19 СК визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК).

Висновок Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 25 листопала 2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Суд проаналізувавши показання сторін, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , прийшов до висновку, що незважаючи на те, що з боку відповідачки ОСОБА_3 останні місяці дійсно мають місце прояви нехтування батьківськими обов`язками у вигляді усунення від спілкування з дитиною, проте складні життєві обставини, в яких опинилася остання, відсутність власного житла, нестабільний графік роботи, гострий конфлікт із батьком, об`єктивно утруднюють можливість для повноцінної реалізації батьківських обов`язків. Суд звернув увагу, що відповідачка має повну обізнаність про стан здоров`я сина, володіє інформацією про всі поточні медичні заходи, необхідні дитині, емоційно подавлена через судову справу про позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, що сам протест відповідачки, її незгода із заявленими позовними вимогами, намагання надати докази, щоб спростувати частково доводи позивача, свідчать, що їй не байдуже ставлення до власної дитини, про її намагання зберегти зв`язок із сином.

Суд, зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім та винятковим заходом, вважає, що наданих доказів недостатньо для беззастережного висновку, що зміна поведінки відповідачки у кращу сторону неможлива і зв`язок між нею та дитиною втрачений назавжди.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При таких обставинах позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 164 СК України, ст.ст. 1-23, 76-83, 133, 141, 209-211, 223, 247-248, 258-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Обухівська районна державна адміністрація у Київській області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, - відмовити

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.07.2020 року.

Суддя: Г.В. Висоцька