ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1451/17
Провадження №2/477/150/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судових засідань - Бітюковою С.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_2 ,

відповідачів: ОСОБА_3 (не з`явився), ОСОБА_4

їх представників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою: з відповідача ОСОБА_3 - матеріального збитку в сумі 181386 грн. 70 коп, з відповідачки ОСОБА_4 - морального в сумі 150000 грн.

На обґрунтування своїх вимог вказував наступне.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 18 червня 2016 року за участю його автомобіля марки "Mersedes Benz Sprinter", р.н. НОМЕР_1 , та автомобіля марки "ВАЗ-21063", р.н. НОМЕР_2 під керування відповідачки ОСОБА_4 , його автомобілю були завдані механічні ушкодження, пасажир ОСОБА_7 - помер, а інші пасажири ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - отримали тілесні ушкодження.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2017 року ОСОБА_4 була визнана винною у вчиненні зазначеного ДТП.

Відповідно до висновку експерта Миколаївського відділення ОНДІСЕ від 3 серпня 2016 року сума матеріального збитку, завданого власнику автомобілю "Mersedes Benz Sprinter" склала 360386 грн. 70 коп. ОСОБА_10 йому було відшкодовано збитки у сумі 5000 доларів США, що еквівалентно 130000 грн., а Національною акціонерною страховою компанією "Оранта" - 49 000 грн.

Тому залишок невідшкодованого матеріального збитку склав 181386 грн. 70 коп., який позивач просить стягнути із відповідача ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу, на свою користь.

Також вказував, що внаслідок ДТП його транспортний засіб зазнав суцільних механічних пошкоджень і він втратив можливість здійснювати ним пасажирські перевезення та забезпечувати сім`ю, після ДТП він пережив особистий стрес і погіршення здоров`я, а також і погіршення особисто-дружніх відносин із сім`ями пасажирів, які постраждали в ДТП, що є моральною шкодою, яку він просив відшкодувати в зазначеній сумі.

28 липня 2017 року ухвалою суду провадження в справі було відкрито.

В подальшому, під час розгляду справи, ухвалою суду від 29 січня 2018 року в справі було призначено автотоварознавчу експертизу по визначенню збитків, завданих позивачу.

Висновком експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 18-1141 від 30 травня 2018 року було визначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Mersedes Benz Sprinter" складає 302137 грн. 00 коп., але його відновлення є недоцільним, так як вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість.

В подальшому, вже за клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 22 лютого 2019 року була призначена додаткова експертиза, висновком якої № 19-8754/7739 від 03 лютого 2020 року було встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Mersedes Benz Sprinter" складає

341717 грн. 00 коп., і також підтверджено, що відновлення транспортного засобу є недоцільним, так як вартість такого ремонту перевищує його ринкову вартість.

Своїх вимог, в зв`язку з проведеними експертизами позивач не змінював.

В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник заперечували проти задоволення позову, так як вважали, що доказами не було підтверджено завдання морального збитку позивачу.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, направив на розгляд свого представника, яка заперечувала проти задоволення позову в частині вимог до нього, так як вважала, що він не є належним відповідачем, оскільки не був володільцем транспортного засобу в момент ДТП.

Представник публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - Страхової компанії) в судовому засіданні вказав, що Страхова компанія виконала свої обов`язки за договором страхування і виплатила страхове відшкодування позивачу в розмірі страхового ліміту у сумі 49000 грн.

Суд, заслухавши пояснення та думку присутніх на засіданні учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

18 червня 2016 року на автомобільній дорозі "Братське-Вознесенськ" Миколаївської області відбулася ДТП за участю автомобіля марки "Mersedes Benz Sprinter", р.н. НОМЕР_1 , під керуванням позивача та автомобіля марки "ВАЗ-21063", р.н. НОМЕР_2 під керування відповідачки ОСОБА_4 .

В результаті ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження, пасажир автомобіля "Mersedes Benz Sprinter" ОСОБА_7 , помер від отриманих тілесних ушкоджень у лікарні, інші пасажири цього ж авто ОСОБА_8 та

ОСОБА_9 , та пасажир авто "ВАЗ-21063" ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження.

За фактом ДТП було зареєстроване в ЄРДР кримінальне провадження за №0001097 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2017 року винною у ДТП була визнана водій автомобіля "ВАЗ-21063", р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 .

Щодо вимог про відшкодування матеріального збитку суд визначає наступне.

Автомобіль марки "ВАЗ-21063", р.н. НОМЕР_2 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначають, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Для з`ясування, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової шкоди необхідно встановити: наявність майнової шкоди, протиправного діяння її заподіювача, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В силу ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

При цьому, згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Доказів того, що відповідачка ОСОБА_4 під час керування автомобілем "ВАЗ-21063", р.н. НОМЕР_2 , перебувала у трудових відносинах із власником цього транспортного засобу суду не надано.

Тому вимоги матеріального характеру до ОСОБА_3 як до особи, за якою зареєстровано автомобіль "ВАЗ-21063", р.н. НОМЕР_2 , безпідставні та не підлягають задоволенню.

Таке правове положення було підтверджено і в постановах Верховного суду України від 31 травня 2017 року у справі № 758/10356/14ц, від 26 жовтня 2016 року у справі №756/12292/14ц.

Щодо вимог морального характеру суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Автомобіль позивача внаслідок ДТП отримав пошкодження, тому вимога про стягнення моральної шкоди є обґрунтованою.

Враховуючи, що винною у ДТП була визнана відповідачка ОСОБА_4 , яка була володільницею автомобіля "ВАЗ-21063", р.н. НОМЕР_2 , то вимоги до неї власника іншого транспортного засобу, який брав участь у ДТП, про відшкодування моральної шкоди є правомірними.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги характер спричиненого збитку, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Mersedes Benz Sprinter", зокрема і той факт, що вартість його відновлювального ремонту є вищою за його ринкову вартість, незручності власника в зв`язку відсутністю транспортного засобу, а також тривалість часу, який зайняв по купівлю іншого подібного автомобіля.

Всі ці фактори вказують, що позивачу були завдані моральні страждання та переживання, оскільки йому необхідно було докладати додаткових зусиль, щоб відновити сталий та нормальний свій життєвий устрій та устрій своєї сім`ї.

В той же час, суд не може при визначені розміру відшкодування спричиненої моральної шкоди, врахувати посилання позивача про втрату роботи з пасажирських перевезень і стабільний та достатній прибуток сім`ї, що потягло обмеження бюджетних витрат сім`ї, оскільки достовірних доказів про це надано не було.

За такого суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, з врахуванням принципів справедливості та виваженості, буде достатнім та співмірним в сумі 8000 грн.

При цьому, суд, з врахуванням також принципів пропорційності та справедливості, враховує і розмір відшкодувань, визначених іншим постраждалим в наслідок ДТП за вироком суду відносно ОСОБА_4 .

З приводу розподілу судових витрат суд вважає необхідним визначити окреме судове засідання, що передбачено положеннями ст. 141 ЦПК України.

За викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 8000 (вісім тисяч) гривен 00 копійок.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, - відмовити повністю.

Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на 06 липня 2020 року 14:00.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня складання його повного тексту та з врахуванням положень п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України щодо зупинення строків оскарження на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст рішення складено на 24 червня 2020 року.

Суддя Р.В.Козаченко