Справа № 457/153/20
провадження №2/457/127/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 травня 2020 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Грицьківа В.Т.

секретар судового засідання Кушнір М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя,

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вони одружилися ІНФОРМАЦІЯ_1 грудня 1987 року реєстрація шлюбу відбулася в відділі ЗАГС м. Трускавця. В шлюбі в них народилися дві дочки, які на даний час є вже повнолітніми. З відповідачем в 2013 році вони придбали шляхом купівлі-продажу однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . При цьому в договорі купівлі-продажу покупцем квартири є особисто відповідач. Квартира має загальну площу 35,7 кв.м. Згідно довідки №131 від 29 січня 2020 року вартість квартири становить 117471 грн. Відповідач тривалий час, з 2000 року по 2016 роки працював на заробітках в Росії. Восени 2018 року оформив собі пенсію після чого вона з ним практично не спілкується. Він сам живе в квартирі по АДРЕСА_2 . Доступу туди вона не має, хоча на квартиру у них є рівні права, так як купили вони її разом за їхні спільні кошти. Спільного господарства вони не ведуть, діти вже дорослі, проживають окремо. В даній ситуації примирення між ними не може бути. У зв`язку з тим вона просить розірвати шлюб та розділити порівну квартиру АДРЕСА_1 по 1 АДРЕСА_3 2 частині кожному.

Позивачка та її представник в судове засідання з`явилися, позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Крім того, представником позивачки було подано клопотання про долучення документів за отримання правової допомоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи був належно повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Зі згоди позивачки та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного:

В судовому засіданні встановлено, що сторони 19.12.1987 року уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі ЗАГС м.Трускавець, Львівської області УРСР, про що зроблений актовий запис за № 182, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 19.12.1987 року.

Подружнє життя у сторін не склалося, як подружжя сторони не проживають протягом двох років, не ведуть спільного господарства.

У відповідності з ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання відповідачки про те, що після розірвання шлюбу вона бажає залишитись на прізвищі ОСОБА_4 є законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки №131 від 29.01.2020 року виданої ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» ОСОБА_2 має на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України.

Статею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить: дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними було придбано 14.02.2013 року згідно договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 117471 грн.

В судовому засіданні також встановлено, що будь-якої домовленості між сторонами не існує, як не існує шлюбного контракту або договору, а тому, суд вважає, що визначений позивачем спосіб поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності не порушує принципу рівності часток дружини та чоловіка.

Таким чином, зазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Представництво у суді адвокат Гайдук М.П., здійснював на підставі договору про надання правової допомоги від 13 січня 2020 року.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано:

- договір про надання правової допомоги від 13 січня 2020 року;

- договір про надання правової допомоги від 28 квітня 2020 року;

- акт про прийняття послуг до угоди про надання правової допомоги від 15.01.2020 року.

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, потребу у вчинені запитів адвоката, участь представника позивача в судових засіданнях, їх кількість та час, підстави відкладення судових засідань, той факт що судом повністю задоволені позовні вимоги, розмір позовних вимог, також суд керується вимогами розумності співмірності і справедливості та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 2200 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 2015,51 грн., що підтверджується квиитанціями № 5 від 04.02.2020 року, № 6 від 04.02.2020 року, № 40 від 25.03.2020 року, тому його необхідно стягнути з відповідача в користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 60, 69-71, 110, 112, 115 СК України, ст. ст. 2, 10, 11, 141, 263, 264, 265, 280, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який зареєстрований 19.12.1987 року у відділі ЗАГС м.Трускавець, Львівської області УРСР, про що зроблений актовий запис за № 182.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , витрати на правову допомогу в розмірі 2200 грн. (дві тисячі двісті грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , сплачений нею судовий збір у розмірі 2015,51 грн. (дві тисячі п`ятнадцять грн. 51 коп.).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Трускавецький міський суд Львівської області.

Суддя: В. Т. Грицьків