Справа № 930/2503/19
Провадження № 22-ц/801/1089/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бодачевський Ростислав Валерійович, на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 12 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Царапори О. П. в м. Немирів Вінницької області, зі складенням його повного тексту 13 березня 2020 року,

у цивільній справі № 930/2503/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 липня 2018 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 у Ладижинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 78, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від спільного проживання у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2 від 11.03.2019. На даний час дитина перебуває на повному утриманні матері, яка не працює та не має коштів на утримання дитини. Батько дитини добровільно не надає матеріальної допомоги на його утримання, хоча працює у ТОВ «Вінницька птахофабрика» у м. Ладижин і має високий та регулярний дохід, у зв`язку з чим позивач просила постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів,, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також кошти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітної плати, всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з часу звернення до суду та до досягнення дитиною трирічного віку. А також просила стягнути з відповідача на її користь витрати, понесені нею на надання юридичних послуг.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 12 березня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 25.09.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 кошти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частини заробітної плати, всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 3000 грн 00 коп. за оплату правової допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_2 до Державного бюджету судовий збір в сумі 1681 грн 60 коп. (по 840 грн 40 коп. за кожну вимогу).

Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Бодачевський Р. В., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 12 березня 2020 року в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача по справі та стягнення з нього коштів на оплату правничої допомоги в розмірі 3000 грн на користь ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові, оскільки вважає, що вказане рішення у зазначеній частині ухвалено без дотримання норм процесуального та матеріального права та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що на даний час відповідач є безробітним, що підтверджується копією трудової книжки, з якої вбачається що з 11.10.2019 р. він звільнений із займаної посади Філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика». Крім того, у відповідача на утриманні, окрім спільного із позивачкою сина, знаходиться також його малолітня донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої на даний час згідно рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.03.2017 він сплачує аліменти. Всі ці обставини вказують на важке матеріальне становище відповідача та неможливість надавати матеріальне утримання позивачу до досягнення дитиною трьох років в порядку визначеному ст. 84 СК України. Під час розгляду справи в суді першої інстанції обставини щодо можливості надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу судом не встановлені. Крім того, ухваливши рішення на користь позивача по справі про стягнення аліментів на її утримання до виповнення дитині трьох років суд визначив, що цей розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Однак застосування таких обмежень щодо мінімального розміру аліментів на утримання дружини до виповнення дитиною трьох років законом не передбачено.

Вказує, що стороною позивача було надано акт виконаних робіт та дві квитанції про сплату гонорару. Однак договору про надання правових послуг, який би містив детальний опис робіт, які має надати адвокат по цій справі, умови оплати, вартість цих робіт та інші обставини, які має передбачати такого роду договір, сторона позивача на адресу суду не надала. А тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимогу позивача по справі про стягнення з нього коштів за надану правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Позивач ОСОБА_1 направила до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити рішення суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Однак суд не бере його до уваги у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують надсилання відзиву і доданих до нього матеріалів на адресу відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду ОСОБА_2 оскаржує лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів та стягнення з відповідача на користь позивача коштів на оплату правничої допомоги в розмірі 3 000 грн, а тому суд апеляційної скарги переглядає рішення суду лише в оскаржуваній відповідачем частині.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Згідно із статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає частково.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2018, про що свідчить копія свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Від подружнього життя у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Крім того. в матеріалах справи наявна копія трудової книжки відповідача ОСОБА_2 та три квитанції про перерахунок коштів відповідачем на картку позивача в загальній сумі 3 100 грн.(а.с.33-35) та копія свідоцтва про народження першої дитини відповідача ОСОБА_2 - доньки ОСОБА_4 (а.с.36).

З копії рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.03.2017 встановлено, що з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частина всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.37).

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 аліментів на утримання останньої в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), суд першої інстанції вважав, що такий розмір буде достатнім для утримання позивача по справі до досягнення дитиною трирічного віку. А тому на підставі встановлених обставин, зокрема, що малолітня дитина проживає з матір`ю, враховуючи матеріальне становище сторін, сплату відповідачем аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , дійшов до висновку, що ОСОБА_2 має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Суд також дійшов висновку, що витрати понесені позивачем за надання їй правової допомоги підлягають до задоволення в межах суми 3 000 грн, так як позивачем та його представником надані всі необхідні документи, які підтверджують їх здійснення, а саме акт виконаних робіт та дві квитанції про сплату гонорару.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до частини другої статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України).

Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до статті 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Для виникнення права на утримання потрібна сукупність вказаних вище фактів, які має довести позивач (статті 12, 81 ЦПК України).

У п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до вимог частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції, виходячи з положень статтей 180, 184 СК України дійшов правильного висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо сплати аліментів на малолітню дитину та на непрацюючу дружину.

Як вбачається із матеріалів справи з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частина всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі та у відзиві, наданому під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач зазначає, що він на даний час є безробітним, намагається працевлаштуватись відповідно до фаху і кваліфікації та зараз має нерегулярний, мінливий дохід.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

При визначенні розміру аліментів суд не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання позивача у визначеному судом розмірі, та суд не дав оцінки тій обставині, що відповідач на час розгляду справи не працює.

Посилання позивача на те, що відповідач матеріально забезпечений, отримує дохід, який є достатнім для сплати аліментів на утримання дружини у визначеному нею розмірі не підтверджено належними та допустимими доказами.

Частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Загальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, з урахуванням аліментів, які присудженні до стягнення згідно з рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.03.2017, становитиме 62,5 % усіх доходів (1/4 + 1/4 + 1/8), що відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки розмір аліментів, які мають стягуватися на двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і на матір малолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_1 , не перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із заробітної плати відповідача, встановлений статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження».

До подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 194/629/17-ц.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що враховуючи відсутність доходів у ОСОБА_1 , за винятком отриманих аліментів, а також те, що ОСОБА_2 офіційно не працює, на даний час отримує мінливий, нерегулярний дохід, займається пошуком нового місця роботи, яке б відповідало його фаху і кваліфікації, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) відповідача, починаючи від дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку.

Також обґрунтованим є посилання в апеляційній скарзі на визначення встановленої законом частки аліментів від мінімальної заробітної плати, а також прожиткового мінімуму, оскільки у відповідності до статті 80 СК України аліменти одному з подружжя за рішенням суду присуджуються у частці саме від заробітку (доходу) другого з подружжя, а прожитковий мінімум враховується при стягненні аліментів на дитину (ст. 182 СК України).

Отже застосування таких обмежень щодо мінімального розміру аліментів на утримання дружини до виповнення дитині трьох років законом не передбачено.

Крім того, задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України.

Частиною третьою статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з частиню 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторна сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, який би містив детальний опис робіт, наданих адвокатом у цій справі, умови оплати, вартість цих робіт та інші обставини, які має передбачати такого роду договір, відсутній також розрахунок витрат на правову допомогу в сумі 3 000 грн, яка відповідно до квитанцій №2 від 23.09.2019, №1 від 12.03.2020 та акту виконаних робіт від 12.03.2020 сплачена позивачем адвокату.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання дружини та стягнення з відповідача понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, суд допустився порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Бодачевський Ростислав Валерійович, задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 12 березня 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя м. Ладижин Вінницької області, аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 25 вересня 2019 року та до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трирічного віку.

В задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 липня 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник