11.06.2020 Справа № 593/1303/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Дехтяренко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгороді цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна, в якій просить стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду, безпідставно набуте майно в сумі 21 636 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_1 06.09.2014 року був призваний до збройних Сил України по мобілізації. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2014 року № 83 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду пиляра лісопильного відділення інженерно технічного взводу інженерно технічної роти групи інженерного забезпечення штабного батальйону. 27.10.2014 року командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 видано наказ № 135 згідно якого солдат ОСОБА_1 вважається таким, що вибув до Військового медичного клінічного центру Північного регіону України (місто Харків) на лікування. 11.08.2015 року на адресу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 з якого вбачається, що солдат ОСОБА_1 на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_2 після лікування у Військовому медичному клінічному центра Північного регіону України (місто Харків) не прибув та відсутній на службі понад 10 діб. 13.08.2015 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 3265 виплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 призупинена з 22.11.2014 року. 17.08.2015 року командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 видано наказ № 191 згідно якого солдат ОСОБА_1 вважається таким, що прибув з Військового медичного клінічного центру Північного регіону України (місто Харків) та приступив до виконання службових обов`язків. 19.08.2015 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення № 1949 в якому командир військової частини НОМЕР_3 повідомляє, що солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Військовому медичному клінічному центра Північного регіону України з 22.10.2014 року по 21.11.2014 року. Тобто, в період починаючи з наступного дня після виписки із лікувального закладу 22.11.2014 року і до дня видання наказу командиром військової частини НОМЕР_1 про призупинення виплати грошового забезпечення 13.08.2015 року солдату ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення розмір якого складає 21 636 грн. Відповідно до акту фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 аудиторського звіту від 29.12.2016 року № 234/5/80 проведеного Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту фінансового контролю, фінансового аудиту та аудиту відповідності за період з 01.12.2014 року по 30.07.2015 року солдат ОСОБА_1 має заборгованість перед військовою частиною НОМЕР_1 в сумі 21 636 грн. Таким чином, не з`явлення солдата ОСОБА_1 в строк із лікувального закладу до місця походження військової служби призвело до отримання ним грошового забезпечення за період не виконання покладених на нього обов`язків військової служби, що заподіяло матеріальну шкоду державі. Отже встановлено факт порушення законних інтересів держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 щодо відшкодування витрат в сумі 21 636 грн., у зв`язку з передплатою грошового забезпечення.

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 17.12.2018 року вищезазначену позовну заяву передано на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.03.2019 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.09.2019 року проведено підготовче судове засідання та призначено розгляд цивільної справи по суті.

Ухвалами Вишгородського районного суду Київської області від 07.11.2019 року, 21.01.2020 року та 18.03.2020 року було доручено Яворівському районному суду Львівської області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції в приміщенні цього суду за участю представника позивача військової частини НОМЕР_1 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав з викладених у позовній заяві підстав, просив задовольнити позовну заяву та стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду, безпідставно набуте майно в сумі 21 636 грн. Зазначив, що підтверджень нарахування та отримання відповідачем коштів у сумі 21636 гривень у військовій частині відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими. Вказав, що він перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні у Військово медичному клінічному центрі Північного регіону (військова частина НОМЕР_3 ) Клініка психіатрії та наркології з 22.10.2014 року по 19.11.2014 року та був переведений для подальшого лікування до комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично наркологічного медичного об`єднання» у супроводі матері. Кошти він не отримував.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК).
Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно частини 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Судом встановлено, що згідно спільної директиви Міністерства оборони України та начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 року Д-322/1/15дск та наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 29.06.2017 року №2014дск військова частина польова пошта НОМЕР_2 перейшла на умовне найменування «військова частина НОМЕР_1 ».

06.09.2014 року ОСОБА_1 був призваний до збройних Сил України по мобілізації.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2014 року № 83 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду пиляра лісопильного відділення інженерно технічного взводу інженерно технічної роти групи інженерного забезпечення штабного батальйону.

27.10.2014 року командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 видано наказ № 135 згідно якого солдат ОСОБА_1 вважається таким, що вибув до Військового медичного клінічного центру Північного регіону України (місто Харків) на лікування.

Однак, як вбачається з перевідного епікризу, що ОСОБА_1 , який був солдатом в/ч НОМЕР_2 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні у клініці психіатрії та наркології ВМКЦ ПнР з 22.10.2014 року по 19.11.2014 року та потім був переведений для подальшого лікування до комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично наркологічного медичного об`єднання» у супроводі матері.

11.08.2015 року на адресу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 з якого вбачається, що солдат ОСОБА_1 на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_2 після лікування у Військовому медичному клінічному центра Північного регіону України (місто Харків) не прибув та відсутній на службі понад 10 діб.

13.08.2015 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 3265 виплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 призупинена з 22.11.2014 року.

17.08.2015 року командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 видано наказ № 191 згідно якого солдат ОСОБА_1 вважається таким, що прибув з Військового медичного клінічного центру Північного регіону України (місто Харків) та приступив до виконання службових обов`язків.

19.08.2015 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення № 1949 в якому командир військової частини НОМЕР_3 повідомляє, що солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Військовому медичному клінічному центра Північного регіону України з 22.10.2014 року по 21.11.2014 року.

Відповідно до акту фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 аудиторського звіту від 29.12.2016 року № 234/5/80 проведеного Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту фінансового контролю, фінансового аудиту та аудиту відповідності за період з 01.12.2014 року по 30.07.2015 року солдат ОСОБА_1 має заборгованість перед військовою частиною НОМЕР_1 в сумі 21 636 грн.

На даний час відповідач ОСОБА_1 є особою, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю та має відповідне посвідчення серія НОМЕР_4 4 категорії.

Також, відповідачу з 01.02.2019 року встановлена ІІ група інвалідності загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія АВ № 1034901.

Правовою підставою своїх позовних вимог позивач обрав положення статті 1212 ЦК України, визначивши предмет позовних вимог у вигляді стягнення із відповідача виплаченого йому грошового забезпечення військовослужбовця як безпідставно набутого майна.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже для суду є обов`язковим висновок щодо застосування норм права, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі №569/15646/16-ц (провадження № 14-375цс19), де визнано неправомірним посилання військової частини на статтю 1212 ЦК України, яка визначає випадки, коли безпідставно набуте майно не підлягає поверненню.

Так, статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша).

Разом з цим відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Крім того, не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо її виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Схожий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року в справі № 336/9595/14.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року в справі № 367/6344/16-ц, Верховний Суд зробив висновок, що набуття однією зі сторін майна за рахунок іншої в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Відтак, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на положення статті 1212 ЦК України, оскільки в даному випадку відповідач отримав вказані кошти на відповідній правовій підставі, перебуваючи у трудових відносинах із позивачем.

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 в період своєї відсутності на військовій службі перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні у клініці психіатрії та наркології ВМКЦ ПнР з 22.10.2014 року по 19.11.2014 року та потім був переведений для подальшого лікування до комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично наркологічного медичного об`єднання» у супроводі матері, а також те, що позивач не надав доказів, які підтверджують перерахування та отримання відповідачем нарахованого йому грошового забезпечення, суд приходить до переконання про недоведеність заявлених позовних вимог, а тому позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в позові, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 червня 2020 року.

Головуючий: М.Б. Баличева