Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1143/20 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 44 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

секретаря судового засідання Бірюченка Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу №274/1143/20 за позовом ОСОБА_1 до ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2020 року, яка постановлена суддею Вдовиченко Т.М. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)» на свою користь шкоду, яка завдана йому діями та бездіяльністю адміністрації вказаної установи. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що є засудженим та відбуває покарання в ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)». Під час перебування в колонії посадовими особами неодноразово порушувалися його законні права та інтереси, зокрема: проблеми з побутовими та санітарно-гігієнічними умовами, харчуванням та інші порушення, зазначені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Долгіх проти України». Вказує, що у виправній колонії належним чином не забезпечено прав, свобод та законних інтересів засуджених, умови для виправлення та ресоціалізації засуджених, соціальну, правову захищеність та особисту безпеку, право на отримання та розповсюдження інформації, порядку та умов відбуття призначеного покарання, несвоєчасне і необхідне спілкування з родичами, адвокатами та органами державної влади, стандартні правила поводження із засудженими, реалізація засудженими своїх прав і законних інтересів, гуманне відношення і повага до людської гідності. Вважав, що такими порушеннями адміністрацією колонії йому заподіяно значну шкоду. У зв`язку з цим просить зобов`язати відповідача визнати порушення його прав, зобов`язати відповідача припинити вказані порушення, відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 4 216 968 грн та 2 158 484 грн моральної шкоди, визнати порушення ст.ст. 8, 31, 34, 63 Конституції України, зобов`язати відповідача виконати накази Міністерства юстиції № 1275/5, №2 186/5, №3 233/5, № 3948/5, зобов`язати відповідача видати й забезпечити збереження пристрою для відправки ІР-повідомлень і користування інтернетом, зобов`язати відповідача не перешкоджати зв`язуватися з адвокатом, родичами.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2020 року у відкритті провадження у даній цивільній справі відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною вище ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати та направити позов у суд для відкриття провадження у справі. Вказує, що постановленою ухвалою порушено ст. 55 Конституції України та його законні права на можливість отримання матеріальної шкоди. Позивач вказує, що порушення продовжуються та розмір шкоди зростає. ОСОБА_1 зазначає, що в позові не просив виконати рішення ЄСПЛ, а лише взяти до уваги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)» та просив постановити рішення, яким стягнути на його користь шкоду, завдану адміністрацією вказаної установи.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2020 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 відмовлено. Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у даній цивільній справі, суд першої інстанції виходив із того, що позов ОСОБА_1 поданий для забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини, а тому суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення Європейського суду з прав людини виконуються Державної виконавчою службою України, тобто питання відшкодування моральної шкоди підлягає вирішенню шляхом звернення рішення до виконання.

Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналогічне положення закріплене також у ст.ст. 1173,1174 ЦК України, які передбачають, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

До суб`єктів відповідальності згідно з нормою ст.ст. 1173,1174 ЦК України належать органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, їх виконавчі органи, посадові або службові особи вказаних державних органів. Основними ознаками органів державної влади є: органи держаної влади є складовою частиною апарату (механізму) держави, уповноважені на здійснення завдань і функцій держави, наділені повноваженнями від імені держави (державно-владними повноваженнями). Наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але на відміну від органів державної влади не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади.

У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, судам роз`яснено, що норми ст. 56 Конституції України не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Питання про відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у кримінальному процесі, врегульовано ст. 130 КПК України, якою передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як визначено у ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Статтею 128 КПК України передбачений порядок звернення з цивільним позовом у кримінальному провадження, який може бути пред`явлений під час кримінального провадження до початку судового розгляду особою, якій завдано майнової та/або моральної шкоди кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням. Права та обов`язки цивільного позивача у кримінальному провадженні передбачені Параграфом 5 Глави 3.

Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів знаходження в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області кримінальної справи (провадження), в рамках розгляду якої позивач, з урахуванням положень кримінального судочинства, має право на подання відповідного цивільного позову.

Враховуючи вищевикладене, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є цивільно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою, ухвала Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2020 року підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 3795, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 лютого 2020 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст складено 02.07.2020