Справа № 545/1628/20
Провадження № 2/545/853/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2020 р. року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: Потетій А.Г.,

за участю секретаря: Кудря А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Полтавської районної Державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька, посилаючись на те, що 10.07.2010 року між позивачкою та відповідачем, Терешківською сільською радою Полтавського району Полтавської області, було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 05 та видано Свідоцтво про шлюб.

Від даного шлюбу позивачка та відповідач мають спільного сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20.11.2018 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.

Відповідно до домовленості сторін малолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати разом із матір`ю - ОСОБА_1 та на даний час проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки педіатра Терешківської АЗП-СМ від 17.06.2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку з діагнозом «Аденоїдні вегетації» та потребує санаторно-курортне лікування на узбережжі Чорного моря.

Відповідно до вище зазначених рекомендацій лікаря, ОСОБА_1 придбала санаторно-курортні путівки у санаторний комплекс «ПРОМЕТЕЙ», який знаходиться на узбережжі Чорно моря у АР Крим, а саме путівка №002021 серії ВПВ видана на ім`я ОСОБА_1 та путівка №00150 серія ВПД на ім`я ОСОБА_3 .

Згідно до зазначених вище путівок строк їх становить з 11.08.2020 року по 21.09.2020 року.

Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд їхнього сина на територію АР Крим, яка зараз не підконтрольна Україні, а також беручи до уваги той факт, що на даний час не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють їх виїзд за межі України для тимчасового перебування для відпочинку, оздоровлення, керуючись інтересами дитини, з метою оздоровлення, розширення кругозору та отримання вражень дитини від даної поїздки, позивачка звернулась до суду з позовом про надання дозволу на виїзд ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на територію АР Крим, яка зараз не підконтрольна Україні без згоди та супроводу батька, що буде відповідати інтересам дитини та не позбавить Відповідача передбаченої законодавством можливості брати участь у його вихованні та спілкуванні з ним.

В судове засідання позивачка не з`явилась, надавши суду заяву з проханням справу слухати у її відсутність, позов підтримала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа: Служба у справах дітей Полтавської районної Державної адміністрації в судове засідання надала заяву про розгляд справи без участі представника, позов підтримала.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

10.07.2010 року між позивачкою та відповідачем, Терешківською сільською радою Полтавського району Полтавської області, було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 05 та видано Свідоцтво про шлюб.

Від даного шлюбу позивачка та відповідач мають спільного сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20.11.2018 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.

Відповідно до домовленості сторін малолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю - ОСОБА_1 та на даний час проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки педіатра Терешківської АЗП-СМ від 17.06.2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку з діагнозом «Аденоїдні вегетації» та потребує санаторно-курортне лікування на узбережжі Чорного моря.

Відповідно до вище зазначених рекомендацій лікаря, ОСОБА_1 придбала санаторно-курортні путівки у санаторний комплекс «ПРОМЕТЕЙ», який знаходиться на узбережжі Чорно моря у АР Крим, а саме путівка №002021 серії ВПВ видана на ім`я ОСОБА_1 та путівка №00150 серія ВПД на ім`я ОСОБА_3 .

Згідно до зазначених вище путівок строк їх становить з 11.08.2020 року по 21.09.2020 року.

У зв`язку з тим, що статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, позивачка звернулася до відповідача з проханням надати нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд їх спільного сина у АР Крим для санаторно-курортного лікування та оздоровлення, але отримала відмову.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків с суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Разом із тим, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року у справі 712/10623/17 (провадження № 14- 244цс18).

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Разом з тим, дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сила у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) в якому Велика Палата відступила від правового висновку, згідно з яким пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У вищевказаній постанові зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Крім того, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір підлягає покладенню на позивача згідно її заяви.

На підставі вищевикладеного та керуючись Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. ст. 150, 154 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 77-81, 89,175,259,263-265,268,354-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд та в`їзд малолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (закордонний паспорт НОМЕР_1 , виданого 12 березня 2018 р., орган видачі 5336, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 виданий Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 04 вересня 2015 року) за межі України на тимчасово непідконтрольну (окуповану) територію України Автономної Республіки Крим, у супроводі його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Полтавським РВ ГУ МВС України в Полтавській області 17 липня 2010 року, закордонний паспорт НОМЕР_4 , виданий 13 листопада 2018 року, орган видачі 5301), без дозволу та супроводу батька дитини - ОСОБА_2 на період санаторно-курортного лікування з дня набрання рішення законної сили до 24 вересня 2020 року включно.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя А.Г. Потетій