КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 761/37557/18 Головуючий у суді першої інстанції: Мальцева Д. О.

Апеляційне провадження №: 22-ц/824/3415/2020 Доповідач: Гаращенко Д. Р.

17 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Судді доповідача Гаращенка Д. Р.

суддів Невідомої Т. О., Пікуль А. А.

при секретарі Гавриленко М. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Правника Олександра Петровича та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра і Гарантія») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Довіра і гарантія» заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2008 року в розмірі 300 255, 03 грн., судові витрати на сплату судового збору в розмірі 4 503,83 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що 26 вересня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №679-013/08Р, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті на загальну суму 17 811 євро, який остання зобов`язалась повернути до 26 вересня 2019 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позичальником та банком було укладено Договір застави транспортного засобу №679-013/08 Р, відповідного до якого ОСОБА_2 , передала в заставу Банку належне їй на праві власності майно, автомобіль марки Mercedes-Benz, модель А150, випуск 2008 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 26 вересня 2008 року, між Банком та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки за №679-013/08Р.

16 березня 2015 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №679-013/08Р від 26 вересня 2008 року.

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 зобов`язалась погашати заборгованість за кредитним договором щомісяця у строк з першого по десяте число наступного місяця включно.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав позичальнику, через касу банку, кредит в іноземній валюті на загальну суму 17 811 євро.

ОСОБА_2 умови кредитного договору не виконала в результаті чого виникла заборгованість.

31 травня 2017 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «Правекс-Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами № 2, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №679-013/08Р від 26 вересня 2018 року, укладеним між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 , Договором застави транспортного засобу №679-013/08Р від 26 вересня 2018 року укладеним між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 та Договором поруки №679-013/08Р від 26 вересня 2019 року, укладеним між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Згідно Реєстру боржників з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитам № 2 від 31 травня 2917 року сума заборгованості на момент відступлення прав вимоги становить 164 869, 39 гривень, що складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 138 764,96 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 26 104,43 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідачами було нараховано на суму боргу індекс інфляції та 3 % річних.

Остаточно позивач просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 300 255,03 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 138 764,96 грн., заборгованість за відсотками у розмірі - 26 104,43грн., сума збитку від інфляції - 120 520,29 грн. та 3% річних - 14 865,35 грн.

У лютому 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на позов ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

У відзиві заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні у зв`язку з закінченням строків позовної давності.

Зазначила, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна була б обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» строку позовної давності.

На думку апелянта судом першої інстанції не було враховано, що висновок про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних (ст. 625 ЦК України) та вимогами про стягнення основного боргу є помилковим, оскільки інфляційні втрати та 3% річних не є додатковими вимогами в розуміння ст. 266 ЦК України.

Закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат.

Апелянт зазначив, що право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, оскільки боржник не виконав грошового зобов`язання, у кредитора виникає право на отримання сум передбачених ст. 325 ЦК України за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням.

Апелянт зазначив, що сторони визначили строк дії поруки до 26 вересня 2018 року, термін кредитування сторони узгодили до 26 вересня 2015 року, позивач в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості пред`явив 26 вересня 2018 року, тобто в межах строку дії поруки, тому відсутні підстави для визнання поруки припиненою.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на незаконність і необґрунтованість рішення суду, неповноту встановлених обставин, які мають значення справи, неправильність встановлення судом обставин, які мають значення для справи.

Просила суд змінити мотивувальну частину рішення шляхом скасування визнання судом за ОСОБА_2 і відповідно солідарним боржником ОСОБА_3 грошової заборгованості, станом на 11 вересня 2018 року, що становить 300 255, 03 грн., з яких 138 764, 96 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 26 104, 43 грн. - заборгованість за відсотками; 120 520, 29 - сума збитку від інфляції; 14 865, 35грн. - 3% річних, а саме вилучити з мотивувальної частини рішення наступне: "Як вбачається з Додатку 414 до Договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами №2 від 31 травня 2017 року сума заборгованості на момент відступлення прав вимоги становить 164 869, 39 грн."; "однак відповідач 1 систематично не виконує умови кредитного договору по поверненню кредитних коштів на нарахованих відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість, що станом на 11 вересня 2018 року становить 300 255, 03 грн. з яких 138 764, 96 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 26 104, 43 грн. - заборгованість за відсотками; 120 520, 29 - сума збитку від інфляції; 14 865, 35грн. - 3% річних "; "Аналізуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що у зв`язку з невиконанням відповідачем 1 свої зобов`язань за Кредитним договором №679-013/08Р від 29 вересня 2008 року, у останнього виникає заборгованість, що станом на 11 вересня 2019 року складає 300 255, 03 грн."

Судові витрати просила покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 є боржником перед ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" на суму 300 225, 03 грн., не погоджується, вважає таке твердження незаконним та таким, що не відповідає матеріалам справи.

Відповідно до Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" передбачає отримання індивідуальної ліцензії за використання іноземної валюти на території України як засобу платежі.

Апелянт зазначила, що відповідно до відповіді НБУ, ТОВ "ФК`Довіра та Гарантія" не має генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, індивідуальну ліцензію на здійснення валютних операцій та ліцензію на здійснення валютних операцій."

Відповідно до умов кредитного договору укладеного між сторонами, п. 4.4 передбачає, що позичальник погашає заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 213 євро щомісяця до 10 числа наступного місяця.

Апелянт вважає, що ТОВ "ФК`Довіра та Гарантія" не наділена НБУ правом на отримання платежів у іноземній валют - євро у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_2 , вважає незаконною вимогу ТОВ "ФК" Довіра та Гарантія" щодо стягнення валютного боргу згідно кредитного договору від 26 вересня 2008 року.

На думку апелянта суд першої інстанції не мав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності суми боргу ОСОБА_2 за кредитним договором.

Позивач не надав суду первинних бухгалтерських документів відповідно до яких можна встановити наявність боргу та його розмір за кредитним договором.

Апелянт звертає увагу, що при обрахунку 3% річних за основу береться розмір простроченої суми, що вказана в договорі від 26 вересня 2008 року, а саме в євро, не в еквіваленті у національній валюті України.

Заборгованість у 3 % річних повинна нараховуватись лише на суму валютного боргу.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, таким чином встановлення індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривні.

Доказ, яким позивач обґрунтовує заборгованість ОСОБА_2 , у 30 225, 30 грн. складений ТОВ "ФК Гарантія та Довіра", підписана лише представником позивача, без участі іншої сторони цього договору.

Апелянт вважає незаконним перехід прав кредитора від АКБ "Правекс-Банк" до ТОВ "ФК "Гарантія та Довіра".

04 лютого 2020 року адвокат Назаренко М.В. представник ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ТОВ ФК "Гарантія та Довіра".

З доводами апеляційної скарги не погоджується в повному обсязі, вважає їх надуманими, необґрунтованими, просила апеляційну скаргу ТОВ ФК "Гарантія та Довіра" залишити без задоволення.

У відзиві представник відповідачів, зазначила, що судом правомірно застосовано строки позовної давності, враховуючи, що останній платіж було здійснено 18 березня 2014 року, а позивач звернувся до суду 26 вересня 2018 року.

04 лютого 2020 року представник ТОВ ФК "Довіра та Гарантія" подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , зазначив, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на виконавчий напис нотаріуса №1211 від 29 листопада 2019 року та виконавче провадження, яке відкрито на підставі такого напису не можуть бути предметом апеляційного перегляду рішення від 16 вересня 2019 року, так як такі події відбулись після ухвалення такого рішення.

Зазначив, що ТОВ ФК "Довіра та Гарантія" отримало право вимоги за кредитним договором від ПАТ КБ "Правекс-Банк" на підставі укладеного договору факторингу.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження повного виконання умов кредитного договору.

Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 підтримали свою апеляційну скаргу, просили її задовольнити, проти апеляційної скарги ТОВ ФК "Довіра та Гарантія" заперечували, просили її відхилити.

Представник ТОВ ФК "Довіра та Гарантія" Могилін С.С. підтримав скаргу товариства, просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував, просив її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 серпня 2008 року ОСОБА_2 придбала автомобіль марки «Mercedes-Benz», вартістю 139 325,00 грн.

26 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») було укладено Кредитний договір №679-013/08Р відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 17 811 Євро строком до 26 вересня 2015 року зі сплатою 11,99% річних, з цільовим призначенням купівлею автомобіля Мерседес А-150, 2008 року випуску.

В той же день між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») та ОСОБА_3 , в забезпечення виконання умов кредитного договору, було укладено договір поруки № 679-013/08Р.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») та ОСОБА_2 було укладено Договір застави транспортного засобу № 679 -013/08Р, за яким було передано в заставу автомобіль марки Мерседес Бенз модель А-150, 2008 року випуску.

16 березня 2015 року між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору.

Відповідно до внесених змін ОСОБА_2 зобов'язалась погашати заборгованість за Кредитом щомісяця у строк з 01-го по 10-те число наступного місяця, шляхом внесення грошових коштів "Погашення основної заборгованості" на свій поточний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ "ПРАВЕКС БАНК"

31 травня 2017 року, відповідно до Договору Купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договором № 2 ПАТ КБ «Правекс-Банк» відступив право вимоги за Кредитним договором №679-013/08Р від 26 вересня 2008 року, Договором застави транспортного засобу №679-013/08Р від 26 вересня 2018 року та Договором поруки №679-013/08Р від 26 вересня 2018 року.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов був поданий позивачем з пропуском строку позовної давності яка сплила 18 березня 2017 року.

Свій висновок обґрунтував тим, що оскільки за умовами кредитного договору та Договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №679-013/08Р від 26 вересня 2008 року погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця та числа визначеного в графіку погашення зобов`язання, початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного з цих зобов`язань.

Згідно з матеріалами справи встановлено, що останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 було здійснено 18 березня 2014 року. Сплив строку позовної відбувся 18 березня 2017 року.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав тільки 26 вересня 2018 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду повністю відповідає зазначеній нормі процесуального закону враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк») свої зобов`язання за кредитним договором виконав, що підтверджується Заявою на видачу готівки №1 від 26 вересня 2008 року та Квитанцією №2 про здійснення валютно-обмінної операції ОСОБА_5

ОСОБА_5 не виконувала умови кредитного договору по поверненню кредитних коштів та нарахованих відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість яка станом на 11 вересня 2018 року становить 300 255,03 грн., з яких: 138764,96 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 26104,43 грн. - заборгованість за відсотками; 120 520,29 грн. - сума збитку від інфляції; 14865,35 грн. - 3% річних.

Згідно зі ст. ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

За зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно п. 4.4., 4.5. кредитного договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 213 євро щомісяця до десятого числа наступного місяця.

Згідно п. 1.1., 1.2. Договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №679-013/08Р від 26 вересня 2008 року, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця у строк з «01-го» по «10-те» число наступного місяця включно. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця «01-го» числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів.

Початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного з цих зобов`язань.

Вказане узгоджується із висновком Великої Палати Верхового Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18).

Останній платіж який ОСОБА_2 вчинила на користь АКБ "Правексбанку" відбувся 18 березня 2014 року, що підтверджується копією платіжного доручення (т. 1 а.с. 113), та не спростовано позивачем.

Відповідно до п 9.2. кредитного договору у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом припиняється достроково на 10 день місяця наступного за місяцем , у якому виник факт прострочення.

Кредитний договір припинився 10 квітня 2014 року, а з 11 квітня 2014 року у кредитора виникло право вимоги до ОСОБА_2 .

Позивач придбав право вимоги за договором купівлі-продажу 16 березня 2015 року.

За захистом своїх порушених прав звернувся до суду 26 вересня 2018 року.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.

Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується трьома роками які передували такому позову.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено сплив строку позовної давності.

Колегія суддів зазначає, щодо вимог до поручителя ОСОБА_3 , то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилась, оскільки кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явив позов до поручителя.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта ОСОБА_2 щодо внесення змін в мотивувальну частину судового рішення з наступних підстав.

Пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду та відмова судом у задоволенні позову, з цих підстав, не скасовує наявність самої заборгованості яка є та встановлена судовим рішенням.

Доводи апелянта щодо відсутності ліцензії у позивача на право стягувати валюту також не заслуговують на увагу.

Згідно договору купівлі-продажу від 31 травня 2017 рокуправа вимоги за кредитними договорами № 2, позивач прибав право грошової вимоги за Кредитним договором №679-013/08Р від 26 вересня 2018 року, укладеним між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 , Договором застави транспортного засобу №679-013/08Р від 26 вересня 2018 року укладеним між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 та Договором поруки №679-013/08Р від 26 вересня 2019 року, укладеним між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в сумі заборгованості згідно Реєстру боржників з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитом № 2 від 31 травня 2917 року на момент відступлення прав у розмірі 164 869, 39 гривень, тобто в гривні, а не в валюті.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Правника Олександра Петровича та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду з підстав визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 червня 2020 року.

Суддя доповідач Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль