ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/961/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/5057/19 Категорія: 301030000 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Торопенко Н.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційні скарги Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради та ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, -

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року КПТМ «Черкаситеплокомуненерго»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що КПТМ «Черкаситеплокомуенерго» здійснює постачання теплової енергії на будинок по АДРЕСА_1 .

Станом на 01.09.2018 року борг відповідача перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за спожиту теплову енергію складає 15 766, 71 грн.

Крім того, ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на 01.09.2018 року борг внаслідок інфляції зріс на 255, 13 грн, а 3% річних складають 80,96 грн.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг станом на 01.09.2018 року в сумі 16102,80 грн, в тому числі 255,13 грн інфляційний збитків та 80,96 грн 3% річних.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 11 452,35 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» сплачений судовий збір 1 238,80 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи дату звернення КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» до суду 21.06.2019 року, обов`язок сплати за спожиту теплову енергію наступного місяця, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення заборгованості за період з червня 2016 року по серпень 2018 року на суму 11 452,35 грн, тобто в межах позовної давності.

Крім того, вирішуючи питання про відшкодування інфляційних збитків та 3% річних, суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є недоведеними.

Не погодившись з вказаним рішенням суду КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» звернулося з апеляційною скаргою в якій вказувало, що рішення суду винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому просило його змінити, задовольнивши позовні вимоги КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» повністю, стягнути з ОСОБА_1 борг за спожиту теплову енергію, який виник станом на 01.09.2018 року в сумі 15766,71 грн, інфляційні збитки в сумі 160,27 грн, 3% річних в сумі 100,69 грн, а всього 16027,67 грн.

Апеляційні вимоги мотивовано тим, що правовідносини, які склалися між сторонами виникли із грошового зобов`язання, а тому підлягають стягненню інфляційні збитки та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України.

Зазначає, що 09.07.2009 року відповідач уклав договір №1-4183 про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, у п. 32 якого зазначено, що строк позовної давності за договором складає п`ять років, а тому судом безпідставно стягнуто борг в межах трирічного строку позовної давності.

ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на дане рішення суду, вказуючи, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному та неправильному з`ясуванні всіх обставин справи, тому просив його скасувати та передати справу на розгляд до Соснівського районного суду м. Черкаси за належною територіальною підсудністю.

Вказує, що між відповідачем та позивачем помилково, після смерті матері, якій належала частка 49/100 квартири АДРЕСА_2 , був підписаний договір про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води №1-4183, оскільки відповідач там ніколи не проживав та не був на той час власником цього житла.

Вказує, що зареєстрував право власності на дану квартиру 25 травня 2019 року, після встановлення через суд поважності пропуску строків на прийняття спадщини. Однак і на даний час він там не проживає.

Крім того, зазначає, що судом розглянуто справу із порушенням територіальної підсудності, оскільки він зареєстрований по АДРЕСА_3 , що підпадає під юрисдикцію Соснівського районного суду м. Черкаси.

Також, в порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 та його представника та не було належним чином повідомлено про два останні засідання.

Відзиви на апеляційні скарги до апеляційної інстанції не надходили.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» забезпечує населення міста Черкаси тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання.

09 липня 2009 року між ОСОБА_1 та КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» укладено договір №1-4183 про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, у відповідності до якого виконавець зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими відповідно до законодавства тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Так, у статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначає загальне поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору, у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже посилання відповідача на те, що ним помилково укладено договір про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води є безпідставними, оскільки на момент його укладення він вважався власником квартири, що узгоджується із вищевказаними нормам матеріального права.

До суду із позовом про визнання недійсним даного договору він не звертався.

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що даний спір належить до територіальної юрисдикції Соснівського районного суду м. Черкаси, оскільки місцем його проживання та реєстрації є адреса: АДРЕСА_3 , то колегія суддів, перевіривши їх, доходить наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у пунктах 41 та 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 181 ЦК Українидо нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з позовної заяви, КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулось до ОСОБА_1 про стягнення боргу за теплову енергію на підставі договору від 09 липня 2009 року №1-4183 про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Оскільки спір виник стосовно нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Придніпровського району м. Черкаси, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підсудність вказаної справи Придніпровському районному суду м. Черкаси.

Таким чином, вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил територіальної підсудності.

Щодо доводів щодо неналежного повідомлення відповідача та його представника про два останні засідання, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Останні два засідання були призначені судом першої інстанції на 12 лютого 2020 року на 09.30 год. та 24 березня 2020 року на 11.00 год., про які відповідач був належним чином повідомлений про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень 949 (а.с. 74) та 292 (а.с. 79).

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів вважає необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», то колегія суддів доходить наступних висновків.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі в редакції чинній на час виникнення даних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону України обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Положеннями статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як видно зі розрахунку заборгованості станом на 01.09.2018 року заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію перед позивачем складає 15 766,71 грн.

Вказана заборгованість нарахована за період по 01 вересня 2018 року.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Судом першої інстанції застосовано строк позовної давності, та розраховано суму боргу за період з червня 2016 року по 31 серпня 2018 року, врахувавши при цьому, що з даним позовом до суду позивач звернувся 21 червня 2019 року.

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 32 укладеного договору визначено, що строк позовної давності за договором складає п`ять років.

Отже, судом першої інстанції, не перевірено належним чином умов договору в цій частині та безпідставно застосовано строк позовної давності у три роки.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що до позовної заяви додано розрахунок боргу ОСОБА_1 , який розпочинається із 01 березня 2016 року, та при цьому станом на вказану дату зазначено заборгованість в розмірі 3945, 19 грн, однак з якого періоду виникла дана заборгованість розрахунку суду не надано, а тому дана сума (заборгованість, яка виникла до 01.03.2016 року) не підлягає стягненню з відповідача за недоведеністю.

Крім того, доданий до апеляційної скарги розрахунок заборгованості, який зроблений за період з 01 червня 2014 року по 01 вересня 2018 року, колегією суддів не береться до уваги з огляду на норми частини 3 статті 368 ЦПК України, оскільки такі докази не були подані до суду першої інстанції.

Щодо застосування до даних правовідносин положень статті 625 ЦК України, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною другою 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

За змістом статті 1 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV) тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 13 Закону № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону № 1875-IVспоживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.

На підставі викладеного, апеляційний суд, встановивши, що відповідачем порушуються умови договору, а саме не сплачено заборгованість за спожиті комунальні послуги нараховані в період з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2018 року (в межах заявлених позовних вимог), доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції, за період зазначений позивачем з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2018 року (в межах позовних вимог).

Отже, стягненню підлягає сума інфляційних збитків у розмірі 141,32 грн (за вказаний позивачем період з урахуванням суми боргу 11 821,52 грн) та 3% річних в розмірі 80,96 грн (в межах заявлених вимог в суді першої інстанції).

У зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, судове рішення підлягає зміні.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 28), а тому є особою, яка звільнена від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, судові витрати пропорційно задоволеній частині позову підлягають компенсації позивачу за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради- задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2020 рокузмінити, стягнувши на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради із ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію в сумі 11821, 52 грн., інфляційні витрати в сумі 141,32 грн та 3% річних в сумі 80,96 грн.

Стягнути з державного бюджету України на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської радисплачений ним судовий збір у розмірі 3460 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді