РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/2751/20

Провадження № 2/638/2787/20

25.06.2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова

року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Жакун Н. О.

з участю судового розпорядника Зміївської О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25.02.2020 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження квартирою, а саме просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку за адресою вказаної квартири. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником вказаної квартири, в якій, окрім позивача, зареєстрований її чоловік ОСОБА_2 , шлюб з яким розірвано. Відповідач покинув житло у листопаді 2015 року, від участі у вихованні та утриманні дитини ухиляється, своє нове фактичне місце перебування не повідомив, з реєстрації у квартирі не знявся. Подальша реєстрація відповідача у вказаній квартирі обмежує можливість реалізації її прав власника, можливість розпоряджатись своєю квартирою, спричиняє додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надав.

Третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради надала до суду пояснення, згідно яких просить розглянути справу без участі представника Департаменту реєстрації Харківської міської ради.

Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салімовською Мариною Миколаївною, ОСОБА_1 стала власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 (а. с. 9-10).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.01.2020 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: Ѕ частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 11-13).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.09.2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ,який зареєстровано 05.07.2014 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №678, розірвано (а. с. 20).

У матеріалах справи також наявна довідка Департаменту реєстрації Харківської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 21.02.2020 року, з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також спільний син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 18).

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за вказаною адресою підтверджується також відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 11.03.2020 року.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

У відповідності до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі статтею 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до Узагальнення судової практики Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою».

Отже норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи факт визнання позовних вимог відповідачем, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження квартирою підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 81, 82, 141, 206 265, 274-279 ЦПК України, 15, 16, 317, 321, 386, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження квартирою задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути зОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: