Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 758/545/17-ц

провадження № 61-34952св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Національного авіаційного університету,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Паралакс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року у складі судді Супрун Г. Б. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2018 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Національного авіаційного університету звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Паралакс» (далі - ТОВ «НВП «Паралакс»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 та частиною четвертою статті 190 КК України, було встановлено факт незаконного вибуття з державної власності об`єктів нерухомого майна.

Так, з метою збільшення ефективного використання державного майна навчальних закладів та зміцнення матеріально-технічної бази Національного авіаційного університету, наказами Міністерства освіти і науки від 16 лютого 2011 року № 137 «Про передачу гуртожитку з балансу Міжгалузевого інституту управління на баланс НАУ» та від 25 лютого 2011 року № 197 « Про внесення змін до наказу Міністерства від 16 лютого 2011 року № 137» передано на баланс Національного авіаційного університету цілісний майновий комплекс, який складається, зокрема, з двох земельних ділянок, гуртожитків та господарських будівель, про що складено акт приймання-передачі від 18 квітня 2012 року.

Наказом Національного авіаційного університету від 27 квітня 2012 року № 113/од «Про прийняття майна» взято на баланс Національного авіаційного університету цілісний майновий комплекс, що складається з двох гуртожитків, господарських споруд та земельної ділянки по АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 , з метою забезпечення його подальшої експлуатації у структурі студентського містечка університету.

З метою усунення розбіжностей в адресі гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що за даними міських підприємств «Київводоканал» та «Київенерго» та на картах м. Києва знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , наказом Національного авіаційного університету від 31 серпня 2012 № 190/од «Про зміну адреси гуртожитку» прийнято адресу «Вітряні гори, 10-Е» як дійсну та відображену в бухгалтерському обліку зміну адреси гуртожитку «по АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 », в зв`язку з чим відповідні зміни внесені до автоматизованої системи «Юридичні особи».

Відповідно до даних автоматизованої системи «Юридичні особи» майно (будівлі, споруди, інші основні засоби і матеріальні цінності), що знаходиться на балансі Національного авіаційного університету, в тому числі і гуртожитки по АДРЕСА_4 , є державною власністю, перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України та закріплено на праві господарського відання за Національним авіаційним університетом.

До місцевої прокуратури надійшло звернення від заступника Міністра освіти і науки України Греби Р. В. щодо захисту інтересів держави, які порушені внаслідок незаконного вибуття із державної власності об`єктів нерухомості - двох гуртожитків, розташованих за адресою: АДРЕСА_4 .

В ході досудового розслідування встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М. 17 березня 2016 року за № 13738575 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля літ. «А», загальною площею 964,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17 березня 2016 № 794, укладеного з ОСОБА_4 .

Також, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М. від 17 березня 2016 року за № 13742401 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля літ. «А», загальною площею 1076,96 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17 березня 2016 року №795, укладеного з ОСОБА_4 .

Укладаючи вказані договори купівлі-продажу від 17 березня 2016 року за № 794 та № 795, ОСОБА_4 підтверджено право власності на спірне майно свідоцтвами про право власності серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_4.

Проте, згідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації від 18 жовтня 2016 року № 13266 (И-2016) нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_3 (в т. ч. і літ. «А») та АДРЕСА_1 (в т. ч. і літ. «А») на праві власності не зареєстровано.

Крім того, відповідно інформації Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради від 07 листопада 2016 року № 062/02/08-11196 Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, правонаступником якого є Департамент, свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 не видавались.

В подальшому ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 20 вересня 2016 року, зареєстрованих за № 1239 та № 1236, спірне майно передано у власність ТОВ «НВП «Параллакс».

Також встановлено, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В. від 24 вересня 2016 року за № 16577398 та № 16578815 зареєстровано право власності на об`єкти спірного нерухомого майна за ОСОБА_2 на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року № 752/6527/16-ц.

В подальшому ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 26 вересня 2016 року № 597 та № 599 спірне майно передано у власність ОСОБА_1 .

Прокурор вказував, що на момент подачі позовної заяви вищевказані об`єкти нерухомості, які поза волею власника вибули із державної власності, зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене просив суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Міністерства освіти і науки нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 964, 9 кв. м та нежитлову будівлю по АДРЕСА_3 , загальною площею 1 076,96 кв. м.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року у задоволенні позову заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Національного авіаційного університету відмовлено.

Відмовляючи у задоволення позову, місцевий суд виходив із того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту щодо поновлення свого права власності, оскільки перший правочин, на підставі якого відчужено спірне майно ОСОБА_4 , є чинним, недійсним не визнавався. Крім того, прокурором не було надано належних та допустимих доказів, що спірні приміщення використовувались як гуртожитки, а також, що ці приміщення належали Міністерству освіти та науки України на праві власності.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва задоволено частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Національного авіаційного університету відмовлено.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог із інших підстав, апеляційний суд виходив із того, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року витребувано у ОСОБА_1 на користь ТОВ «НВП «Параллакс» спірні об`єкти нерухомості. Вказане рішення Подільського районного суду м. Києва в частині задоволених позовних вимог щодо витребування майна із володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «НВП «Параллакс» залишено без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2018 року.

Таким чином, апеляційний суд зазначив, що прокурором до ТОВ «НВП «Параллакс» позовних вимог заявлено не було, оскільки останнє не є відповідачем у справі, а тому позов подано до неналежного власника спірного майна, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі заступник прокурора м. Києва, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду надійшла касаційна скарга заступника прокурора м. Києва.

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року № 1077/0/226-20 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що на час пред'явлення вказаного позову та розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій право власності на спірне майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано було саме за ОСОБА_1 .

Також судами не було враховано, що з 2012 року і на даний час в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності обліковується спірне нерухоме майно за класифікаційним угрупуванням: 1130.2 - гуртожитки для студентів вищих навчальних закладів, суб`єктом управління якого є Міністерство освіти і науки України, що перебуває на балансі Національного авіаційного університету.

Віднесення спірного майна до державної власності підтверджується наявними в матеріалах справи інформацією Фонду державного майна від 26 квітня 2017 року № 10-15-8430, витягом з Єдиного реєстру об'єктів державної власності. Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки вказаним обставинам.

Зазначає, що підставою незаконного вибуття спірного майна з державної власності були свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_4 Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради від 27 січня 2006 року, які видані на ім`я ОСОБА_4 . Проте, відповідно до наданої інформації Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради від 07 листопада 2016 року № 062/02/08-11196 Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, правонаступником якого є Департамент, вказані свідоцтва не видавались. Крім того, за даними КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 18 жовтня 2016 року №13266 (И-2016) та від 13 квітня 2017 року № 062/14-4426 (И-2017) спірне нерухоме майно на праві власності не реєструвалось, записи в реєстрові книги 85п-63 та 85п-1 не проводились. Також вказане майно ніколи не перебувало у комунальній власності м. Києва.

Таким чином, за загальними принципами цивільного законодавства визнати недійсним можливо лише акт, який видано всупереч закону. Проте, вказані свідоцтва про право власності уповноваженим органом не видавались, а тому є недійсними за своєю правовою природою та не породжують правових наслідків. Відтак, зазначені свідоцтва не можуть бути правовою підставою для набуття права власності.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 не набув права власності на спірні об'єкти нерухомості у спосіб, передбачений діючим законодавством, тому він та наступні набувачі не були власниками спірного майна і не мають законних прав розпоряджатися ним.

Рішення про припинення права державної власності на спірні об`єкти не ухвалювалось, реєстрація спірного майна в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності ні ОСОБА_1 , ні ТОВ «НВП «Параллакс» не скасована.

Вказує, що вірним способом захисту порушеного права є витребування майна із незаконного володіння.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва від ТОВ «НВП «Параллакс», у якому вказано, що судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Також у липні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва від Міністерства освіти і науки України, у якому просить задовольнити касаційну скаргу у повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 964,9 кв. м та АДРЕСА_3 , загальною площею 1 076,96 кв. м декілька разів відчужувались.

ОСОБА_4 , який набув спірні будівлі у власність на підставі свідоцтв про право власності серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4, виданих 27 січня 2006 року Головним управлінням комунальної власності Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), продав спірні будівлі 17 березня 2016 року ОСОБА_3 , той продав 20 вересня 2016 року ТОВ «НВП «Параллакс», а від ТОВ «НВП «Параллакс»це майно вибуло на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року, яка була визнана підробленою, до ОСОБА_2 , який продав їх 26 вересня 2016 року ОСОБА_1

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги заступника прокурора м. Києва здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, прокурор вказував, що спірне нерухоме майно вибуло із володіння власника поза його волею, а тому просив суд відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України витребувати спірне майно на користь держави.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 7, місцевий суд виходив із того, позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Разом із тим, з таким висновком погодитись не можна.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідні органи державної влади.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об'єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Тобто, віндикаційний позов - це позов неволодіючого власника до незаконно володіючої майном особи з метою відновлення порушеного володіння річчю шляхом вилучення її у натурі. Витребувати майно на підставі норм статті 388 ЦК України може лише неволодіючий власник.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Таким чином, місцевий суд, ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту, не врахував того, що прокурор, звертаючись до суду, наголошував на тому, що спірне майно вибуло із державної власності за відсутності волевиявлення власника та з порушенням порядку, а тому обраний позивачем спосіб захисту на підставі положень частини першої статті 388 ЦК України є правильним.

Тобто, дійшовши висновку про те, що прокурором було обрано неналежний спосіб захисту, суд першої інстанції не встановив та не дослідив обставин, зазначених прокурором як на підставу позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог з інших підстав, виходив із того, що спірне майно витребувано із володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «НВП «Параллакс» у справі № 758/11971/16-ц на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року, яке в частині витребування майна із незаконного володіння ОСОБА_1 залишено без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2018 року, а тому прокурор звернувся до суду із вказаним позовом до неналежного відповідача.

Разом із тим, слід зазначити наступне.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 758/11971/16-ц касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Національного авіаційного університету задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень статті 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Таким чином, судове рішення, за яким право власності на спірне майно було визнано за ТОВ «НВП «Параллакс»,скасовано, а тому висновки апеляційного суду про те, що прокурор звернувся до суду до неналежного відповідача, є помилковими.

З наведеного вбачається, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам закону, оскільки ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції неможливо.

Разом з тим, враховуючи, що допущені процесуальні недоліки можуть бути усунуті на стадії апеляційного перегляду, Верховний Суд, керуючись завданням цивільного судочинства та одним із основних принципів цивільного судочинства - розумність строків розгляду справи судом, дійшов висновку, що скасуванню відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає оскаржуване судове рішення апеляційного суду з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі міністерства освіти і науки України та Національного авіаційного університету задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович