ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/841/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №2-966/00 Категорія: на ухвалу Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Торопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2020 року (повний текст складено 23.03.2020) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаської області.

В скарзі просила суд:

-поновити строки звернення до суду із скаргою на незаконність рішення та бездіяльність службових (посадових) осіб Центрального відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області;

-визнати постанову державного виконавця від 04 жовтня 2016 року, про закінчення виконавчого провадження №3261144, з виконання виконавчого листа, виданого 04 січня 2000 року, Придніпровським районним судом м. Черкаси, у справі №2-4234, яка була винесена до закінчення реального строку стягнення, тобто до настання повноліття дитини незаконною;

-скасувати постанову державного виконавця від 04 жовтня 2016 року, про закінчення виконавчого провадження №3261144, з виконання виконавчого листа, виданого 04 січня 2000 року, Придніпровським районним судом м. Черкаси, у справі №2-4234;

-визнати незаконною бездіяльність державних виконавців Центрального відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, в частині не здійснення ними усієї сукупності виконавчих дій, у виконавчому провадженні №3261144, спрямованих на реальне (фактичне) виконання виконавчого листа, виданого 04 січня 2000 року Придніпровським районним судом м. Черкаси, у справі №2-4234 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Вимоги скарги мотивовані тим, що 04 січня 2000 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було видано виконавчий лист на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання їх сина ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 неналежним чином виконував рішення суду, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів.

Скаржник неодноразово зверталась із заявами до Центрального ВДВС м. Черкаси з метою ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, однак надано їй його було лише 11 листопада 2019 року.

Як стало відомо із матеріалів виконавчого провадження, що відносно боржника ОСОБА_2 відкриті ще виконавчі провадження в яких стягувачами є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Крім того, стало відомо про те, що вказане виконавче провадження №3261144 закінчене відповідно до постанови державного виконавця Центрального ВДВС Войтенко А.С. від 04.10.2016 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження від 21.04.1999 року №606-XIV. У виконавчому провадженні державним виконавцем ОСОБА_6 12.09.2014 року встановлено, що боржник ОСОБА_2 володіє 1/3 часткою квартири загальною площею 67,10 кв.м. у АДРЕСА_1 . Постановою від 12 вересня 2014 року державного виконавця Розкошної Я.І. на частку квартири боржника накладено арешт в межах суми боргу.

Зазначає, що їй не було направлено постанову про закінчення виконавчих дій та про арешт майна боржника.

Зазначає, що майно у боржника було, про що державному виконавцю було відомо з 12.09.2014 року, але жодних дій щодо реалізації цього майна та погашення боргу зі сплати аліментів державними виконавцями не вчинялося.

Отже, за два роки з 12.09.2014 року по 04.10.2016 року, поки заявник була першою в черзі на задоволення вимог зі сплати боргу, жодних дій державними виконавцями для реалізації майна боржника ОСОБА_2 не проводилось.

Крім того, заявник вважає, що постанова державного виконавця Центрального ВДВС Войтенко А.С. від 04.10.2016 року про закінчення виконавчого провадження з виконавчого листа №2-4234 є неправомірною, оскільки дата повноліття сина ОСОБА_7 настає 05.10.2016 року, а законом забороняється закінчення виконавчого провадження, якщо наявна заборгованість із стягнення відповідних платежів та винесення такої постанови до закінчення строку стягнення.

В частині поновлення строку на звернення до суду із скаргою скаржник вказувала на те, що державними виконавцями Центрального ВДВС не було її повідомлено про арешт майна боржника та про закінчення виконавчого провадження, а також не надавалося можливості для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Датою, коли скаржник дізналася про порушення своїх прав є 11 листопада 2019 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною постанову державного виконавця Центрального відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Войтенко А.С. від 04 жовтня 2016 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4234, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 4 січня 2000 року (ВП №3261144) та скасовано її.

В задоволенні решти вимог за скаргою відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки повноліття ОСОБА_7 відбулося 05 жовтня 2016 року, суд дійшов висновку, що державний виконавець передчасно прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому постанову державного виконавця Центрального у відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Войтенко А.С. від 04 жовтня 2016 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4234, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 04 січня 2000 року (ВП №3261144) слід визнати протиправною та скасувати її.

Щодо вимоги скаржника про визнання незаконною бездіяльність державних виконавців в частині нездійснення ними усієї сукупності виконавчих дій у виконавчому провадженні №3261144, спрямованих на реальне виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси №2-4234, то суд вважав, що вказана вимога не підлягає до задоволення, оскільки скаржником не доведено , що державним виконавцем було вчинено бездіяльність під час примусового виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи, що суд не надав належну оцінку доказам в їх сукупності та всебічно не з`ясував обставини справи, а тому дійшов передчасного висновку у відмовленій частині скарги, а тому просила ухвалу суду часткового скасувати та задовольнити вимоги її скарги в повному обсязі.

Апеляційна скарга, крім доводів викладених у скарзі поданій до суду першій інстанції, мотивована тим, що не проведення державними виконавцями Центрального відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області протягом двох років жодних дій для реалізації майна боржника ОСОБА_2 з метою погашення заборгованості із сплати аліментів на користь ОСОБА_1 та подальша передача зазначеного майна в рахунок погашення боргу ОСОБА_8 , позбавили заявника можливості отримання (погашення) боргу із сплати аліментів за рахунок реалізації або передачі у власність майна боржника, чим порушила законні права заявника.

У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Центрального відділу ДВС м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо порушених скаржником питань про надання виконавчого провадження для ознайомлення вказує, що на адресу відділу надійшла заява ОСОБА_1 про надання можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження. 22 жовтня 2018 року на заяву надано відповідь та повідомлено, що 05 листопада 2018 року стягувач може ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження.

14 березня 2019 року на адресу Відділу повторно надійшла заява ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, 16.04.2019 року надано відповідь про те, що 25.04.2019 року ОСОБА_1 може ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження.

04 листопада 2019 року на адресу відділу повторно надійшла заява ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, 05.11.2019 року надано відповідь про те, що 25.11.2019 року ОСОБА_1 може ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження.

Щодо вказаної дати повноліття дитини встановлено, що в резолютивній частині рішення дата народження дитини вказана ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим заступником начальника було зроблено розрахунок заборгованості лише до 05.08.2016 року. Крім того, підтвердження дати народження дитини надано лише до даної скарги, а саме копію паспорта ОСОБА_7 .

Щодо порушеного питання про те, що настання повноліття 05.10.2016 року та у зв`язку з посиланням скаржника на норму п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII є неприпустимим, так як виконавче провадження завершено 04.10.2016 року, до моменту набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 19 січня 2000 року Придніпровським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист №2-4234 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 27 грудня 1999 року і до його повноліття. На зворотній сторінці виконавчого листа зазначена дата народження дитини, на утримання якої присуджено аліменти 5 жовтня 1998 року.

12 вересня 2014 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС Черкаського МУЮ при примусового виконанні виконавчого листа №2-4234 виданого 04.01.2000 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 накладено арешт та заборону відчуження на 1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2

04 жовтня 2016 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області Войтенко А.С. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. Згідно вказаної постанови закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4234, виданого 04 січня 2000 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення процесуальних дій) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись із скаргою в частині визнання незаконною бездіяльність державних виконавців ЦВ ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, в частині нездійснення ними усієї сукупності виконавчих дій спрямованих на реальне виконання виконавчого листа виданого 04 січня 2000 року про стягнення аліментів, вказувала, що у боржника було наявне нерухоме майно, однак державним виконавцем не вчинено жодних дій для його реалізації з метою виконання рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши зазначені доводи скаржника доходить висновку про їх необґрунтованість, оскільки матеріалами справи встановлено, що вказане нерухоме майно було передано в рахунок боргу ОСОБА_8 після закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів на користь заявника, а тому державним виконавцем не порушено черговості задоволення вимог стягувачів передбаченої статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону чинній на момент вчинення процесуальних дій), на яку посилається скаржник.

При цьому слід зазначити, що колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції про неправомірність винесення постанови державним виконавцем про закінчення виконавчого провадження 04.10.2016 року, тобто до настання повноліття дитини.

Як видно із матеріалів справи саме при виконанні рішення про стягнення аліментів державним виконавцем було накладено арешт та заборону відчуження частини квартири, яка належала боржнику ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни ухвали суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

Судді: