ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року

м.Суми

Справа №592/551/20

Номер провадження 22-ц/816/1443/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2020 року в складі судді Фоменко І.М., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 15 травня 2020 року

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому позивач просила розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання дітей: доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. з заробітку відповідача до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, через втрату почуття любові та поваги, спільне господарство не ведеться, просила суд розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання доньок.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Роменського міськвиконкому Сумської області 20 листопада 1999 року, актовий запис № 387.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, на утримання неповнолітніх дітей: доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до повноліття дітей, починаючи стягнення з дня звернення до суду з 15.01.2020 року на користь ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить частково скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В доводах апеляційної скарги вказує, що він повністю доглядає і утримує доньок, оскільки діти проживають з ним. Також їхнім утриманням займається його мати. Зазначає, що позивачка самоусунулась від виконання материнських обов`язків.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 20.11.1999 року сторони знаходяться у шлюбі, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Роменського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 387, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 4).

Подружжя має двох неповнолітніх дітей: доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких, згідно свідоцтв про народження є відповідач ОСОБА_2 (а.с. 5,6). Діти проживають разом з батьками, про що сторони повідомили у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття і, врахувавши положення ст. 182 цього Кодексу, визначив до стягнення аліменти на утримання доньок у розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової

оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального права.

Стягнення за рішенням суду першої інстанції аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача відповідає вимогам ч. 1 ст. 182 й ч. 5 ст. 183 СК України та узгоджується з положенням ч. 2 вказаної статті, згідно якої розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та висновків суду не спростовують.

Зокрема, посилання скаржника, що він повністю доглядає і утримує доньок, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Судом прийнято рішення у відповідності до вказаної норми закону, було враховано всі обставини, що мають значення для справи. Судом апеляційної інстанції при перегляді рішення також бралось до уваги й те, що стягнуті рішенням суду аліменти у вказаному розмірі цілком відповідають тим витратам, які несе позивач на утримання дитини.

Відповідачем не додано доказів на підтвердження тих обставин, що він регулярно, тобто кожного місяця сплачує аліменти позивачці або несе витрати на утримання дітей в розмірі визначеному законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами наявності у нього будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми розмірі.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач - В. І. Криворотенко

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик