Справа № 446/1016/20
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

22.06.2020 м.Кам`янка-Бузька

Суддя Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області Котормус Т. І. , перевіривши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,

встановив:

06.06.2020 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про видачу судового наказу, у якій заявник просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 7193,04 грн.

Заява обґрунтована тим, що боржник здійснила приєднання до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції. Вказує, що боржник зареєстрована та проживає за адресою надання таких послуг, а тому зобов`язана оплачувати такі послуги, заборгованість по яких за період 01.07.2019-01.05.2020 становить 7193,04 грн.

19.06.2020 до суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Розглянувши таку заяву, суд дійшов висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу виходячи з наступних мотивів та положень закону.

За змістом ч. 5 ст. 19 ЦПК України умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні визначаються цим Кодексом.

Як зазначено у п. 1 ч. 1 ст. 167 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу. В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 163 до заяви про видачу судового наказу додається зокрема копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Так правовідносини, які склалися між сторонами передбачають наявність укладеного договору, оскільки це передбачено ч. 2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії».

З оглянутих судом матеріалів, які додані до заяви про видачу судового наказу не встановлено наявність договору, який би був укладений між сторонами та підписаний зокрема боржниками.

Суд вважає, що відсутність такого договору зумовлює неможливість видачі судового наказу, оскільки у зобов`язальних правовідносинах саме наявність договору вказує на безспірність заборгованості.

А відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Таким чином, з огляду на імперативні норми процесуального закону, які вказують на обов`язок суду відмовити у видачі судового наказу за умов відсутності договору, а також на те, що відсутність такого договору не дає можливості суду в рамках даного провадження з`ясувати безспірність вимог заявника, то судовий наказ за даною заявою видано бути не може.

Посилання заявника на порядок укладення договору шляхом приєднання у відповідності до «Правил роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені постановою НКРЕКП №429 від 14.06.2018 суд вважає безпідставним.

Так у пункті 2 цієї постанови вказано, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Тобто характерною ознакою договору приєднання, як і будь-якого договору, є вчинення активних дій, які виражають волю її сторін на укладення такого договору. А оскільки заявником не надано доказів, які б вказували на приєднання боржників до договору про постачання електричної енергії, то у суду відсутні підстави вважати, що такий договір було укладено.

Окрім того, як видно з розрахунку заборгованості, така розрахована за період з 01.07.2019 по 01.05.2020 на загальну суму 7193,04 грн.

Проте, як видно з цього розрахунку, заборгованість за період з 01.07.2019 по 01.01.2020 нараховано 5877,36 грн., що на переконання суду вказує на виникнення цієї заборгованості до 01.07.2019. А тому, за умов відсутності достатніх даних щодо порядку та обсягу нарахувань, така сума не може бути визнана безспірна.

З урахуванням викладеного та у відповідності до положень статті 165 ЦПК України суд дійшов переконання про необхідність відмови у видачі судового наказу в цій справі, що не позбавляє права заявника звернутися до суду з аналогічними вимогами в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. 19, 160 163, 165 167, 258 261 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив:

У видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» заборгованості за спожиту електричну енергію відмовити.

Роз`яснити заявнику, що він має право звернутися до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст ухвали складено 22.06.2020

Суддя Т.І. Котормус