ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3141/20 Справа № 185/6381/19 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 21.08.2013 року між банком та відповідачем було укладено договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 6633.68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі. Однак, відповідач не виконав належним чином умови договору і станом на 11.06.2019 року має заборгованість - 19330.30 грн., з яких:4333.81 грн. - заборгованість за кредитом;2.48 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом;9640.06 грн. - заборгованість за пенею та комісією;5353.95 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу за договором та судові витрати по справі (а.с.2-3).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (а.с.59-61).

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду 1 інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог (а.с.59-61).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції, виходив з того, що із наданих позивачем матеріалів справи не встановлено надання позивачем належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брав на себе зобов`язання зі сплати процентів та неустойки (пені та штрафу) в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає не в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 серпня року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 7).

Відповідно до п.2.1. Генеральної угоди, позивач надав відповідачу строковий кредит в сумі 6633,69 грн., на строк 6 місяців, з 21.08.2013 року по 28.02.2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 6633,69 грн. у обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів у розмірі 0,001% на місяць на суму залишку по кредиту у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1105,62 гривень для погашення заборгованості з кредиту, яка складається із заборгованості з кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 28.02.2014 року (а.с. 7).

Згідно п.2.2. Генеральної угоди, вбачається, що відповідно до ст.212,611,651 ЦУ України, у разі порушення боржником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, умовах та правилах більше ніж на 31 день за зобов`язаннями, термін яких не настав. Сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушень. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення рахується простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5353,95 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач у зв`язку з порушенням ним зобов`язання за генеральною угодою станом на 11.06.2019 року має заборгованість, яка становить 19330.30 грн., з яких:4333.81 грн. - заборгованість за кредитом;2.48 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом;9640.06 грн. - заборгованість за пенею та комісією;5353.95 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. (а.с.4-5).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до генеральної угоди від 21.08.2013 року, що сторони погодили всі істотні умови договору.

Відповідачем вимоги договору не виконані, грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі не повернуто, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість станом на 11.06.2019 року в розмірі 19330.30 грн., з яких: 4333.81 грн. - заборгованість за кредитом; 2.48 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 9640.06 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 5353.95 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 9 690,24 грн., яка складається із: 4 333,81 грн. - заборгованості по кредиту (тіло кредиту); 2,48 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 5353,95 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, а у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити, оскільки одночасне застосування штрафів та пені за одне й те саме порушення не допускається.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, пропорційно сумі задоволених вимог в розмірі 2407,48 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 21.08.2013 року у розмірі 9 690,24 грн., яка складається із: 4 333,81 грн. - заборгованості по кредиту (тіло кредиту); 2,48 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 5353,95 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () судові витрати у розмірі 2 407,48 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: