КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/6916/18 Головуючий у І інстанції Панченко О.М.
Провадження №22-ц/824/4715/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

30.05.2018 року позивач ОСОБА_1 пред`явив в суді названий позов посилаючись на те, що 08.12.2009 року він видав відповідачу нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив відповідача бути його представником з питань придбання на його (позивача) ім`я, вчиняти і, з метою забезпечення його (позивача) зобов`язань, представляти його (позивача) інтереси та вчиняти, зокрема такі дії: одержувати належне позивачу майно, включаючи грошові суми та цінні папери, збувати цінні папери, відкривати від його (позивача) імені рахунки в банківських установах, в тому числі валютний та в цінних паперах, користуватися та розпоряджатися належними йому коштами та цінними паперами, що зберігаються в банківських установах та інше. Дана довіреність була видана строком на 10 років та дійсна до 08.12.2019 року.

23.05.2012 року позивач видав ще одну нотаріально посвідчену довіреність на ім`я відповідача, якою позивач уповноважив відповідача бути його представником, зокрема з таких дій: одержання належного позивачу майна, включаючи грошові та цінні папери; відкриття на його ім`я рахунків у відомих їм банківських та інших фінансових установах, їх поповнення та конвертація грошових коштів; розпорядження його рахунками в усіх банківських та інших фінансових установах без винятку і незалежно від того, у якій валюті вони відкриті, укладання відповідних договорів про користування індивідуальними сейфами у відомих їм банківських установах з правом вільного доступу до сейфів, вчиняти будь-які інші дії та подавати, підписувати чи отримувати будь-які документи, які хоч прямо і не вказані у цій довіреності, але випливають із її змісту, та які будуть необхідними для правильного, повного і ефективного ведення його (позивача) та захисту його інтересів, тощо.

Дана довіреність видана безстроково, але наразі скасована.

Таким чином позивач здійснював частину належних йому цивільних прав та обов`язків за допомогою представництва. За загальним правилом, яке встановлено ч.3 ст.238 ЦК України представник повинен діяти виключно в інтересах довірителя згідно з вимогами чинного законодавства.

Проте, наприкінці серпня 2017 року позивач дізнався, що відповідач здійснював дії не лише в його інтересах, як довірителя. Так, як стало відомо позивачу, відповідач протягом тривалого періоду отримував готівкові грошові кошти з банківських рахунків позивача у гривнях № НОМЕР_1 (рахунок закритий 10.05.2015 року) та у доларах США № НОМЕР_2 (рахунок діє) у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», причому здійснював це відповідач виключно у своїх інтересах, про що він не повідомляв позивача та не передавав йому отримані грошові кошти.

З гривневого рахунку за вказаний період відповідачем було отримано 350 000.00 грн., з доларового - 254 447,81 доларів США, що відповідає 6 653 810,23 грн. На неодноразові звернення позивача до відповідача про повернення незаконно набутих ним коштів, відповідач гроші не повертав та взагалі заперечував такий факт.

В зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, що були набуті відповідачем та збережені у нього за рахунок позивача без достатньої на це правової підстави у сумі 7 003 810, 23 грн., з яких: знятих з банківського рахунку позивача № НОМЕР_1 (у гривні) - 350 000.00 грн.; знятих в банківського рахунку позивача №67 ( у доларах США) - 254 447,81 доларів США, що відповідає станом на 29.05.2018 року 6 653 810,23 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення мали місце: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи .

Вже після проведення допиту сторін в якості свідків, виявивши численні невідповідності у показаннях відповідача, позивачем було подано клопотання про приєднання до матеріалів справи певних документів: свідчення під присягою особи, як обула свідком взаємовідносин і домовленостей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (в тому числі щодо виділення коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 на придбання першої земельної ділянки), копію відповіді податкових органів на запит щодо доходів ОСОБА_2 , а точніше їх повної відсутності протягом тривалого часу, що відображало реальний стан речей і те, що у відповідача немає джерела доходів.

Позивач вважає, що дані обставини мали значення для справи, оскільки вони відображають в певній мірі поведінку ОСОБА_2 і його характеристику. Однак вони не були залучені до матеріалів справи. Однак при цьому були долучені до матеріалів справи докази, надані відповідачем, що порушує принцип рівності сторін.

Не погоджується із встановленими судом обставинами про те, що позивач розпоряджався своїм рахунком за власним бажанням і грошовими коштами на ньому і самостійно знімав кошти з рахунків. Також не погоджується із висновком суду про те, що позивач використовував банківські рахунки в якості транзитних та їх обнуления позивачем кожного разу після надходження коштів.

Ці висновки суду спростовує тим, що доказами доводиться, що відповідач 191 раз знімав кошти з рахунку позивача, а позивач лише 20 разів.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначено, що в апеляційній скарзі апелянт вказує про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, яке виразилось у поданні позивачем клопотання про приєднання до матеріалів справи певних документів, але яким чином документи, долучені до цього клопотання могли вплинути на рішення суду по справі - в апеляційній скарзі не зазначено.

Документ під назвою «Заява під присягою» ОСОБА_3 , яку суд першої інстанції законно та обґрунтовано не взяв до уваги як доказ по справі, так як дана особа не допитувалася в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції, як встановлено вимогами ст.230 ЦПК України.

Присяга, на яку вказує представник позивача в апеляційній скарзі, не відповідає вимогам ч.5 ст.230 ЦПК України, так як вона має інший зміст.

Статтею 230 встановлено порядок допиту свідка.

Таким чином заява під присягою ОСОБА_3 не може бути письмовим доказом, так як зроблена фактично у формі допиту, але вона не може бути показаннями свідка, так як заявника не допитано згідно вимог порядку допиту свідка, встановленими статтею 230 ЦПК України.

Окрім того, відомості, про які зазначає в апеляційній скарзі представник позивача, викладені в документі іноземного походження із Австралійського Союзу. Даний документ не може бути доказом без його легалізації у встановленому порядку.

Відомості з Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених відповідачеві доходів судом першої інстанції законно та обґрунтовано не взято до розгляду як доказ, так як зазначений документ не є доказом обставин справи, не стосується предмету доказування, тому судом було дотримано вимоги ч.4 ст.77 ЦПК України.

Окрім того, зазначені відомості є відомостями не про суми отриманих відповідачем доходів, а відомостями з Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених відповідачеві доходів, тобто не ті доходи, що відповідач отримав, а які відповідачеві було виплачено іншими особами.

У зазначених відомостях відсутні доходи від підприємницької діяльності відповідача, так як він працював на спрощеній системі оподаткування та сплачував фіксовану суму єдиного податку, а також підприємницька діяльність відповідача була припинена більше 7-ми років назад, тобто 14 лютого 2012 року, доказом чого є Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20 грудня 2018 року за № (Витяг додано до клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та постановлення окремої ухвали від 19 жовтня 2019 року), тобто пройшов 3-х річний строк зберігання документів.

Таким чином судом першої інстанції законно та обґрунтовано не взято до розгляду документи, долучені представником позивача до апеляційної скарги, внаслідок чого постановлено оскаржуване рішення з дотриманням процесуального та матеріального права.

В апеляційній скарзі представником позивача вказано, що використання рахунку в якості транзитного та його обнуління нічим не встановлено і не є доведеним фактом, але в оскаржуваному рішенні суду чітко та обґрунтовано зазначено, що за змістом наданих суду АТ «Райффайзен Банк Аваль» виписок по банківських рахунках позивача по валютному рахунку вбачається, що позивач особисто перераховував на валютний рахунок грошові кошти із своїх рахунків в закордонних банках, при перерахуванні валютних грошових коштів із своїх закордонних банківських рахунків на валютний рахунок в АТ «Райфайзен банк Аваль» позивач зазначав, як контактний, номер мобільного телефону, номер відповідача, внаслідок чого відповідач отримував повідомлення із банку про надходження грошових коштів на валютний рахунок позивача. Окрім того, з даних банківських виписок вбачається, що позивач після перерахування грошових коштів із своїх рахунків в закордонних банках також отримував готівкові кошти в касі банку, обнуляючи кожного разу свій валютний рахунок. Такі факти зарахування та зняття грошових коштів особисто позивачем є доказом використання особистого свого валютного рахунку самим позивачем в якості транзитного, без накопичення грошових коштів та доказом обізнаності про стан свого валютного рахунку під час проведення банківських операцій безпосередньо у банку, а тому порушене право позивача не доведене.

Окрім того, як вказано судом в оскаржуваному рішенні, на спростування позовних вимог позивача, АТ «Райффайзен Банк Аваль» було надано суду копії довіреностей, якими позивач уповноважив відповідача розпоряджатися його рахунками у банках та які свідчать про законність проведення відповідачем банківських операцій по рахунках позивача та підтверджують волю позивача на розпорядження відповідачем його рахунками у банках.

Крім того, в оскаржуваному рішенні зазначено, що в судовому засіданні судом було встановлено, що з метою запобігання виникнення конфліктних ситуацій та непорозумінь банку з клієнтами керівник відділення банку, запрошував позивача до себе особисто, для підтвердження видачі позивачем кожної нової довіреності на ім`я відповідача, так як хотів пересвідчитися особисто, що видача довіреності була дійсно бажанням позивача, який кожного разу керівнику відділення банку підтверджував видачу нової довіреності відповідачу та висловлював бажання розпорядження його банківськими рахунками саме відповідачем.

Таким чином судом першої інстанції законно та обґрунтовано встановлено обставину справи, що позивач використовував свої банківські рахунки в якості транзитних, постійно обнуляючи їх.

Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити і рішення суду залишити без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 лютого2019 року справу призначено судді-доповідачу Голуб С.А.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.12.2009 року позивач у справі видав відповідачу довіреність, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Белугіною В.Л., якою уповноважив відповідача бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах та організаціях, незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності,з питань придбання на його (позивача) ім`я, відчуження (продаж,міна) в тому числі вчиняти дії з метою забезпечення його (позивача) зобов`язань, представляти його (позивача) інтереси та вчиняти, зокрема такі дії: одержувати належне позивачу майно, включаючи грошові суми та цінні папери, набувати цінні папери, відкривати від його (позивача) імені рахунки в банківських установах, в тому числі валютний та в цінних паперах, користуватися та розпоряджатися належними йому коштами та цінними паперами, що зберігаються в банківських установах та інше. Дана довіреність була видана строком на 10 років та дійсна до 08.12.2019 року.(а.с. 11).

23.05.2012 року позивач видав ще одну довіреність на ім`я відповідача, яка посвідчена ПНКМНО Чайкою І.Г. , якою позивач уповноважив відповідача бути його представником, зокрема з таких дій: одержання належного позивачу майна, включаючи грошові суми та цінні папери; відкриття на його ім`я рахунків і відомих їм банківських та інших фінансових установах, їх поповнення та конвертація грошових коштів; розпорядження його рахунками в усіх банківських та інших фінансових установах без винятку і незалежного від того, у якій валюті вони відкриті, укладання відповідних договорів про користування індивідуальними сейфами у відомих їм банківських установах з правом вільного доступу до сейфів, вчиняти будь-які інші дії та подавати, підписувати чи отримувати будь-які документи, які хоч прямо і не вказані у цій довіреності, але випливають із її змісту, та які будуть необхідними для правильного, повного і ефективного ведення його (позивача) справ та захисту його інтересів, тощо. (а.с. 12).

З метою запобігання виникнення конфліктних ситуацій та непорозумінь банку з клієнтами керівник відділення банку, запрошував позивача до себе особисто, для підтвердження видачі позивачем кожної нової довіреності на ім`я відповідача, так як хотів пересвідчитися особисто, що видача довіреності була дійсно бажанням позивача, який кожного разу керівнику відділення банку підтверджував видачу нової довіреності відповідачу та висловлював бажання розпорядження його банківськими рахунками саме відповідачем.

За змістом наданих суду АТ «Райффайзен Банк Аваль» виписок по банківських рахунках позивача по валютному рахунку вбачається, що позивач особисто перераховував на валютний рахунок грошові кошти із своїх рахунків в закордонних банках. При перерахуванні валютних грошових коштів із своїх закордонних банківських рахунків на валютний рахунок в АТ «Райффайзен банк Аваль» позивач зазначав, як контактний, номер мобільного телефону, номер відповідача НОМЕР_3 , внаслідок чого відповідач отримував повідомлення із банку про надходження грошових коштів на валютний рахунок позивача.

Оцінюючи банківські виписки суд встановив, що позивач після перерахування грошових коштів із своїх рахунків в закордонних банках також отримував готівкові кошти в касі банку, обнуляючи кожного разу свій валютний рахунок. Такі факти зарахування та зняття грошових коштів особисто позивачем, на думку суду першої інстанції, є доказом використання особистого свого валютного рахунку самим позивачем в якості транзитного, без накопичення грошових коштів та доказом обізнаності про стан свого валютного рахунку під час проведення банківських операцій безпосередньо у Банку, а тому суд дійшов висновку, що не доведене порушення прав позивача

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача жодних доказів набуття грошових коштів відповідачем та збереження у нього за рахунок позивача без достатньої на це правової підстави під час розгляду справи, суду надано не було.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.

Відповідно до ч. З ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Тобто довіреність - це письмовий документ, якому притаманні ознаки: є одностороннім правочином, форма завжди є письмовою, метою є набуття зміна чи припинення цивільних прав довірителя.

Видача довіреності є одностороннім правочином, що здійснюється на власний розсуд довірителя та підписується тільки довірителем, довіреність заснована на довірі між довірителем та представником.

Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку вінпредставляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правило, передбачене зазначеною нормою (ч. 3 ст. 238 ЦК), покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника. Якщо, однак, представник вчиняє правочин від імені особи, яку представляє, щодо себе або щодо іншої особи, представником якої він одночасно виступає, такий правочин має бути визнаний недійсним як невідповідний вимогам закону. Наприклад, особа не може одночасно виступати представником обох сторін договору купівлі-продажу або підписувати договір одночасно від свого імені (як сторона) і як представник іншої сторони.

Виходячи з наведеного, вказана норма (ч.3 ст.238 ЦК) не регулює виниклі між сторонами правовідносини, оскільки відповідач правочинів в своїх інтересах не укладав.

Виходячи із змісту довіреності, позивач уповноважив відповідача здійснювати ряд юридично значимих дій від імені позивача, представлення його інтересів в будь-яких органах, отримання та розпорядження коштами. При цьому будь яких умов щодо здійснення таких дій, а також щодо форми звітування за вчинення таких дій в довіреності не зазначено.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач вчиняв дії щодо отримання у банківській установі коштів у своїх інтересах. Разом із тим, правочин, а саме договір банківського вкладу з фінансовою установою позивач уклав самостійно, а відповідач на підставі довіреності лише виконував волю довірителя щодо зняття цих коштів з рахунку . Воля довірителя була викладена в довіреності, при видачі цих коштів ці обставини перевірялись банком. Також суд першої інстанції встановив, що саме позивач надавав банку номер телефону відповідача на який приходили СМС-повідомлення про надходження цих коштів. Тобто позивач ставив до відома відповідача про те, що кошти надійшли і можуть бути зняті з рахунку.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач знімав кошти з рахунку позивача одразу після їх надходження протягом декількох років. Позивач також самостійно знімав кошти з рахунку, тобто був обізнаний із станом рахунків і будь-яких претензій до відповідача не пред`являв. Ці обставини свідчать про те, що відповідач виконував належним чином надані йому позивачем повноваження.

Як зазначає відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, претензії позивача до нього виникли лише після пред`явлення ОСОБА_2 позову до ОСОБА_1 про виселення із житлового приміщення. Відповідні докази містяться в матеріалах справи.

Також позивач підставою свого позову зазначив статтю 1212 ЦК України.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Заявляючи позовну вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів як безпідставно набуте майно, позивач мав довести суду, що кошти у розмірі 7003810,23 грн. були набуті відповідачем за рахунок позивача, а також те, що набуті вони були без належної правової підстави.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про недоведеність цих позовних вимог. Так позивач не довів в судовому засіданні ті обставини, що позивач за рахунок відповідача набув вказані кошти. Ті обставини, що відповідач скористався наданими йому повноваженням на розпорядження рахунком в інтересах позивача, однак розпорядився їм у своїх інтересах і збагатився на 7003810,23 грн. в судовому засіданні не доведена.

Рішення суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, а належних і допустимих доказів на доведення свого позову позивач суду не надав.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасоване з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 263, 367, 369, 374, 375 України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 18 грудня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 червня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: