Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7134/19 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 69 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/7134/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки і піклування Житомирської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 2 грудня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 зазначає, що протягом останнього року між ними погіршились стосунки, що призводить до сварок, образ і скандалів. Тривалий час вони з відповідачем не проживають разом та припинили вести спільне господарство. Вважає, що налагодження стосунків є неможливим, шлюб існує лише формально та подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Враховуючи вищезазначене, просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , а малолітнього сина ОСОБА_3 залишити на проживання разом з нею.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2020 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 2 грудня 2014 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області 2 грудня 2014 року, актовий запис №2599.

Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині визначення місця проживання малолітнього сина та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визначити місце проживання дитини разом з ним.

Зокрема, зазначає, що суд не врахував інтереси дитини та його заперечення щодо проживання сина разом з матір`ю.

Під час спільного проживання ОСОБА_1 , забравши дитину, зникла, внаслідок чого він 8 травня 2019 року змушений був звертатись в поліцію із заявою про розшук дружини та сина. Протягом 2018 року поведінка ОСОБА_1 по відношенню до нього та дитини стала дивною і він змушений був вмовити її звернутись за медичною допомогою. У зв`язку з підвищеною дратівливістю, втомлюваністю, апатією та депресією з квітня 2018 року позивачка відвідувала лікаря невролога, який порекомендував їй звернутись за консультацією до лікаря психіатра. Проте в подальшому зазначені рекомендації не виконувались

ОСОБА_1 ОСОБА_2 також пояснює, що поза увагою суду залишилась та обставина, що ОСОБА_1 не працює й часу створення сім`ї не працювала та не має наміру працевлаштовуватись, не має у власності житла. Разом з тим, він працює, має постійне місце роботи та сталий заробіток, проживає у належній йому та своїй матері квартирі, отже спроможний забезпечити дитині належні умови проживання та виховання.

Вважає, що висновок органу опіки та піклування не може мати переваги над іншими доказами і суд зобов`язаний надати йому оцінку у сукупності з іншими доказами у справі.

Звертає увагу на ту обставину, що висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини повинен був наданий суду разом з додатками,- актами обстеження житлово-побутових умов проживання кожного з батьків тощо.

Зазначає, що суд не розглянув заяву ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду в зв`язку з примиренням.

Окрім того, суд безпідставно не задовольнив його клопотання, а також клопотання його адвоката про відкладення розгляду справи, чим порушив принцип змагальності та рівності сторін.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що відповідач намагається протиправно відібрати у неї дитину та не бажає сплачувати аліменти на утримання сина.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну скаргу, пояснивши, що після ухвалення рішення судом першої інстанції позивачка за допомогою сторонніх осіб протиправно забрала дитину. З даного приводу розпочато досудове розслідування. Окрім того, проживаючи разом з позивачкою, дитина перебуває в оточенні людей з кримінальним минулим. Зокрема, сусідом ОСОБА_1 за її місцем проживання є її родич, який раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Вказана обставина негативно впливатиме на розвиток дитини. Окрім того, суд не надав належної оцінки тій обставині, що позивачка поводиться агресивно по відношенню до бабусі своєї дитини- матері відповідача, зокрема, спричинила їй тілесні ушкодження. За даним фактом також проводиться досудове розслідування.

ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та вказала, що працює без укладення трудового договору й має неофіційний заробіток. Будинок, в якому вона проживає на даний час разом із сином, належить її матері. Отже, вона має можливість матеріально утримувати дитину й забезпечити їй належні житлово-побутові умови.

Представник органу опіки та піклування Житомирської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, та пояснила, що ОСОБА_1 створила належні умови для проживання сина. Сторонні особи у житловому будинку, в якому вона проживає з дитиною, відсутні. Після ухвалення рішення судом першої інстанції комісія повторно відвідувала місце проживання позивачки й будь-які зауваження відсутні. Дитина йде на контакт, життєрадісна та жодних сумнівів щодо доцільності проживання хлопчика разом з матір`ю, не виникло. Батько не позбавлений можливості ставити питання щодо визначення часу й способу його участі у вихованні дитини. До цього часу таких заяв від нього не надходило.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 2 грудня 2014 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як пояснили сторони в судовому засіданні, дитина до 15 жовтня 2019 року проживала разом із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Малолітній син сторін відвідував Житомирський спеціальний центр розвитку дитини санаторного типу № 41 .

ОСОБА_2 без згоди позивачки змінив місце проживання дитини й з 15 жовтня 2019 року хлопчик проживав разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з чим ОСОБА_1 зверталась до виконавчого комітету Житомирської міської ради та ГУНП в Житомирській області із заявами про відібрання дитини у відповідача.

Листом від 10 січня 2020 року виконавчий комітет Житомирської міської ради повідомили ОСОБА_1 про те, що працівники служби у справах дітей Житомирської міської ради здійснили перевірку з приводу її заяви, результати якої свідчать про відсутність підстав для відібрання малолітнього ОСОБА_3 у батька.

Матеріали справи свідчать, що з 28 жовтня 2019 року ОСОБА_3 відвідував Американсько-український центр розвитку дитини « Бедрик ».

У березні 2020 року позивачка забрала сина у відповідача й з цього часу проживає разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що відповідач з 8 жовтня 2002 року працює в міському культурно-спортивному центрі Житомирської міської ради на посаді керівника гуртка. За місцем роботи та проживання характеризується позитивно.

Долучена до матеріалів справи копія свідоцтва про право власності на житло свідчить про те, що відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_2 .

Під час розгляду справи також встановлено, що відповідач звертався до органів поліції із заявою про розшук ОСОБА_1 та дитини, а також із заявою щодо вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні із сином, які чинила ОСОБА_1 .

Досліджений в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування Житомирської міської ради від 5 лютого 2020 року містить інформацію про те, що спеціалістами служби у справах дітей міської ради обстежено умови проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і з`ясовано, що у помешканнях обох батьків створені належні умови для проживання та розвитку дитини.

Також у висновку зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, відомості щодо вад здоров`я, які унеможливлюють виховання, утримання дитини.

Кожен із батьків має самостійний дохід, бажання та можливість приділяти повноцінну увагу навчанню та духовному розвитку ОСОБА_3 .

Враховуючи вказані вище факти, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет як орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю.

Наявний в матеріалах справи акт обстеження умов проживання, складений комісією Житомирської міської ради 29 квітня 2020 року, свідчить про те, що за місцем проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) створені належні умови для проживання дитини. Під час бесіди практичного психолога з ОСОБА_3 з`ясовано, що у дитини настрій позитивний, хлопчик легко та невимушено йде на контакт, стан тривожності у нього відсутній.

Відповідно до положень ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім - враховуються права батьків.

При цьому, питання забезпечення інтересів дитини грунтується на розумінні того, що для дитини розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно.

При вирішенні спору суд першої інстанції, встановивши наявність належних матеріально-побутових умов проживання як у матері, так і у батька, зміст висновку органу опіки та піклування, а також самовільні, без погодження із позивачкою, дії ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що проживання малолітнього сина сторін разом із матір`ю відповідатиме інтересам дитини.

Одночасно варто зазначити, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю за жодних обставин не може розцінюватись як її розлучення з батьком, який не позбавлений права спілкуватись із сином та зобов`язаний брати участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні, й може реалізувати свої права шляхом домовленості з позивачкою щодо встановлення способу та порядку участі у вихованні дитини, а у разі недосягнення такої згоди,- за рішенням органу опіки та піклування або суду.

Таким чином, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду в частині визначення місця проживання дитини.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

В іншій частині рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2020 року в частині задоволення позовних вимог про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 22 червня 2020 року.