Справа № 444/1039/20
Провадження № 2/444/674/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Оприск З. Л.

секретар судового засідання Усманова З.З.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовква Львівської області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області», третя особа директор Комунального некомерційного підприємства «Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області» Жигайло Мирослава Іванівна, про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

06.05.2020 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження.

Позивач у позовній заяві мотивувала свої вимоги тим, що вона самостійно виховує та утримує свою доньку ОСОБА_2 , 2006 року народження. Вказала, що майже 18 років вона перебувала у трудових відносинах на різних посадах з лікарняним закладом, назва якого неодноразово змінювалась. Зазначила, що 31.03.2020 р. на підставі наказу від 30.03.2020 р. № 23-к вона була звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з скороченням штату. Вказала, що її не було ознайомлено зі згаданим у Повідомленні про наступне вивільнення від 29.01.2020 р. наказом від 27.01.2020 р. № 10-к про зміни структури та штатного розпису КНП «Магерівська міська лікарня». Зазначила, що відповідачем не було взято до уваги те, що вона є одинокою матір`ю з дитиною віком до 15 років, адже сама виховує і утримує доньку ОСОБА_2 , 2006 р.н. Вказала, що про відсутність вакансій власник вказав ще 29.01.2020 р. у повідомленні про звільнення, проте ним не було доведено, що за період з 29.01.2020 року по 06.04.2020 року не було створено нових посад, які позивач могла би обійняти. Зазначила, що їй було встановлено кваліфікацію медсестри вищої категорії. Вказала, що оскільки власником не доведено, що її кваліфікація відрізнялась від інших працівників у гірший бік, то вважається, що її кваліфікація є достатньою для виконання трудових обов`язків. Підкреслила, що за 18 років перебування у трудових відносинах з установою вона не притягалася до дисциплінарної відповідальності. Вказала, що вона мала переважне право на залишення на роботі щонайменше за трьома пунктами, що зазначені у ч. 2 ст. 42 КЗпП: по-перше, вона є особою, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком; по-друге, вона є працівницею з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; по-третє, вона є працівницею, яка навчалася в учбових закладах без відриву від виробництва. Зазначила, що роботодавець не встановлював та не оцінював ні кваліфікацію, ні продуктивність праці всіх працівники, які підлягали скороченню, не вирішував питання також про те, хто із працівників має переважне право на залишення на роботі. Вказала, що наказ про звільнення від 30.03.2020 р. № 23-к у частині її звільнення видано всупереч ч. 3 ст. 184 КЗпП, яка забороняє звільняти її як одиноку матір з дитиною віком до 14 років; її не було належним чином персонально попереджено про наступне звільнення всупереч ч. 1 ст. 49-2 КЗпП; при вивільненні працівників не було визначено її кваліфікації та продуктивності праці й не було обґрунтовано, чому вона не може зайняти наявні посади сестри медичної палатної всупереч ч. 1 ст. 42 КЗпП; було проігноровано її переважне право на залишення на роботі у разі вивільнення всупереч ч. 2 ст. 42 КЗпП; їй всупереч ч. 3 ст. 49-2 КЗпП не пропонувалися вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду, починаючи від попередження про звільнення, і які існували на день звільнення. Просив визнати незаконним наказ про звільнення працівників КНП «Магерівська міська лікарня» у зв`язку з скороченням штату від 30.03.2020 р. № 23-к у частині звільнення ОСОБА_1 з посади медичної сестри палатної та поновити її на роботі на посаді медичної сестри палатної в КНП «Магерівська міська лікарня»; стягнути з відповідача виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача з 01.04.2020 р. до дня ухвалення рішення судом про поновлення на роботі.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову повністю. Свій відзив мотивував тим, що з 01.04.2020 року в Україні стартувала медична реформа, згідно якої Національна служба здоров`я України буде закуповувати медичні послуги у закладах охорони здоров`я і оплачувати їх за договором. Процедура закупівель медичних послуг передбачає дотримання надавачами умов надання послуг та специфікації на конкретні послуги/групи послуг. Вторинна (спеціалізована допомога) КНП «Магерівська міська лікарня» не відповідає вимогам до медичних послуг, які будуть надаватися за програмою медичних гарантій, розроблених для закладів. Не зважаючи на невідповідність вимогам НСЗУ директором КНМ «Магерівська міська лікарня» було подано пакет документів на укладення договорів про медичне обслуговування для надання послуг вторинної (спеціалізованої) та третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги з надією на збереження терапевтичного відділення КНП «Магерівська міська лікарня» та робочих місць для медичного персоналу. Вказав, що 11 березня 2020 року НСЗУ відмовила у зв`язку з невідповідністю її вимогам. Зазначив, що керуючись ст.40 п.1, ст.49 КЗпП України директором КНП було видано Наказ №10-к від 27 січня 2020 року «Про внесення змін до структури та штатного розпису КНП «Магерівська міська лікарня» на 2020 рік» з яким ознайомлено усіх працівників. Вказав, що наступним кроком було вручення повідомлення №8 від 29.01.2020 року про можливе заплановане вивільнення, на якому ОСОБА_1 підписалася власноручно, після закінчення двомісячного строку попередження про наступне вивільнення, позивач був звільнений з роботи у зв`язку з скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Зазначив, що у зв`язку з відсутністю фінансування медичного закладу на вторинну допомогу з 01.04.2020 року було прийнято рішення про внесення змін до структури та штатного розпису КНП «Магерівська міська лікарня» та видано Наказ №23-к від 30.03.2020 року «Про звільнення працівників у зв`язку із скороченням штату ст.40 п.1 КЗпП України», з яким ОСОБА_1 ознайомлена особисто. Вказав, що роботодавцем було дотримано усіх норм та процедур згідно чинного законодавства України, щодо вивільнення працівників терапевтичного відділення КНП «Магерівська міська лікарня» у зв`язку з II етапом медичної реформи та відсутністю подальшого фінансування терапевтичного відділення з державного бюджету. Зазначив, що на момент вивільнення ОСОБА_1 вільною була лише вакансія сімейного лікаря, станом на 01 квітня 2020 року у КНП «Магерівська міська лікарня» немає вільних вакансій для ОСОБА_1 . Вказав, що відповідач при звільненні позивача не мав змоги запропонувати йому іншу роботу, оскільки в лікарні як на момент звільнення, так і до теперішнього часу відсутні посади, що відповідають професії, кваліфікації чи спеціальності позивача. Зазначив, що крім того, у КНП «Магерівська міська лікарня» при звільненні позивача взагалі були відсутні й будь-які інші вакантні посади, навіть ті, які не відповідають професії, кваліфікації чи спеціальності позивача. Вказав, що кожна з умов правомірності звільнення за п. 1 ст. 40 була відповідачем в повній мірі дотримана, а саме: 1) у відповідача мали місце реальні та об`єктивні зміни в організації виробництва і праці - скорочення штату працівників, викликане медичною реформою, аргументацію та докази чого відповідач наводить в інших розділах даних заперечень на позов; 2) відповідачем було дотримання вимог законодавства України, що регулює вивільнення працівника, про що було зазначено вище; 3) відповідач не мав змоги перевести позивача на іншу роботу через її відсутність у лікарні; 4) позивач не мав переважного права на залишення на роботі, так як посада позивача за назвою, кваліфікацією та функціональними обов`язками відрізнялась від будь-яких інших посад у лікарні, а переважне право на залишення на роботі не застосовується між працівниками, що займають різні посади, мають різну кваліфікацію та функціональні обов`язки. При цьому відповідач ще раз наголошує, у лікарні на момент звільнення позивача взагалі були відсутні будь-які вакантні посади, звільняти ж інших працівників, які мали іншу кваліфікацію та виконували інші функціональні обов`язки, ніж позивач, та працевлаштовувати на дану посаду позивача відповідач не зобов`язаний, оскільки позивач не мав би відповідної належної кваліфікації для виконання даної роботи, а законні інтереси інших працівників при цьому були б порушені.

Позивач подав відповідь на заперечення відповідача, в якому просив задовольнити позов та вказав, що наказ про скорочення було видано ще 27.01.2020 року, коли ще не було відомо про відмову НСЗУ. Зазначив, що у п.3 наказу № 10-к було передбачено запропонувати працівникам, що підпадають під вивільнення, переведення на інші вакантні посади, однак її такі пропозиції не надходили. Вказав, що відповідач не заперечує і не спростовує того факту, що позивач є одинокою матір`ю. Зазначив, що запис про батька в свідоцтві про народження її дитини зроблено з її слів, такої особи як « ОСОБА_3 » не існує, це ім`я є вигаданим. Вказав, що при укладенні договору з відповідачем позивач пред`являв паспорт, в якому відзначено, що позивач не перебуває в шлюбі. Зазначив, що позивачу відповідачем надавалися додаткові відпустки як одинокій матері.

Відповідач подав заперечення на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову повністю. Своє заперечення мотивував тим, специфікація та умови закупівлі пакетів медичних послуг у 2020 році були погоджені Міністерством охорони здоров`я 21 січня 2020 році. Вказав, що вивчивши умови до організації надання послуг, вимоги до спеціалізації та кількості фахівців, вимоги до переліку обладнання стало зрозуміло, що вторинна (спеціалізована допомога) КНП «Магерівська міська лікарня» не відповідає вимогам до медичних послуг, які будуть надаватися за програмою медичних гарантій, розроблених для закладів. Зазначив, що незважаючи на невідповідність вимогам НСЗУ директором КНП «Магерівська міська лікарня» було подано пакет документів на укладення договорів про медичне обслуговування для надання послуг вторинної (спеціалізованої) та третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги з надією на збереження терапевтичного відділення КНП «Магерівська міська лікарня» та робочих місць для медичного персоналу. Вказав, що усвідомлюючи, що Національною службою здоров`я України можливо буде відмовлено у підписанні даного договору і припиненні фінансування вторинної медичної допомоги з 01.04.2020 року було видано наказ №10-к від 27.01.2020 року "Про внесення змін до структури та штатного розпису Комунального некомерційного підприємства "Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області" на 2020 рік. Зазначив, що штатні посади, які містить штатний розпис з 01.04.2020 року згідно додатку №1 до наказу №10-к від 27.01.2020 року належать до первинної медичної допомоги, які працюють за договором з Національною службою здоров`я України з 01.01.2019 року, коли стартувала реформа первинної медичної допомоги. Вказав, що станом на 01.04.2020 року ці посади не були вакантними так, як ці штатні посади зайняті працівниками, які мають відповідні кваліфікації медичних сестер загальної практики сімейної медицини, педіатричних дільниць, кабінетів здорової дитини,кабінеті в профілактичних щеплень та відповідний досвід роботи. Зазначив, що ОСОБА_1 не може обіймати дані посади відповідно до кваліфікації та досвіду роботи. Вказав, що при написанні заяви про прийняття (переведення) на роботу та формування особової справи ОСОБА_1 нею не було подано жодного документа про підтвердження статусу одинокої матері, окрім свідоцтва про народження дитини, де зроблений запис про батька - ОСОБА_3 . Вказав, що лікарня пропонує позивачу 0,5 ставки молодшої медичної сестри, як єдину вакантну посаду станом на 01.07.2020 року без виплати компенсації.

Позивач у судовому засіданні підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити повністю.

Представник відповідача, третя особа у судове засідання не прибула, хоча була належним чином повідомлена про час та місце його проведення, однак у запереченні проти позову просила розглядати справу у її відсутності, у задоволенні позову просила відмовити.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, заслухавши сторони, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивачка, а батьком є ОСОБА_3 .

З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України № 4 від 02.06.2020 року вбачається, що в актовому записі про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька ОСОБА_3 записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

З копії Сертифікату Американського міжнародного альянсу охорони здоров`я вбачається, що позивачка успішно пройшла цикл занять по медсестринському процесу та клінічному медсестринству в терапії 3-31 березня 2003 року.

З копії свідоцтва про проходження спеціалізації, удосконалення до диплому № ІГ-005197 вбачається, що позивачка пройшла удосконалення медсестер терапевтичних відділень у Львівському медичному училищі підготовки та підвищення кваліфікації у 2003 році.

З копії свідоцтва про проходження спеціалізації, удосконалення до диплому № ІГ-005197 вбачається, що позивачка пройшла удосконалення медсестер терапевтичних відділень у Львівському медичному коледжі післядипломної освіти у 2006 та 2011 роках.

З копії свідоцтва про проходження спеціалізації, удосконалення до диплому № ІГ-005197 вбачається, що позивачка пройшла удосконалення медсестер терапевтичних відділень у Львівському медичному коледжі післядипломної освіти у 2015 році та удосконалення «Терапія» у 2020 році.

З копії свідоцтва про проходження спеціалізації, удосконалення до диплому № ІГ-005197 вбачається, що позивачка пройшла спеціалізацію м/с з лікувального масажу у Львівському медичному училищі підготовки та підвищення кваліфікації у 2002 році та удосконалення м/с з лікувального масажу у Львівському медичному коледжі післядипломної освіти у 2010 році.

З копії свідоцтва про проходження спеціалізації, удосконалення до диплому № ІГ-005197 вбачається, що позивачка пройшла спеціалізацію м/с відділень паліативної та хоспісної допомоги у Львівському медичному коледжі післядипломної освіти у 2013 році.

З копії посвідчення № 1165/17 вбачається, що позивачка 23.10.2017 року проходила атестацію в атестаційній комісії Департаменту охорони здоров`я Львівської ОДА і їй присвоєна вища кваліфікаційна категорія зі спеціальності сестринська справа.

З копії трудової книжки НОМЕР_4 вбачається, що 11.10.2002 р. позивачка була прийнята на роботу до Рава-Руської райлікарні та зарахована на посаду медсестри Магерівської лікарні. 04.02.2018 р. позивачка була звільнена шляхом переведення у Комунальний заклад «Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області». 05.02.2018 р. позивачка прийнята на посаду сестри медичної палатної на 0,5 ставки в даному комунальному закладі. 01.10.2018 р. позивачка була переведена постійно на посаду сестри медичної палатної на 1,0 ставки. 31.03.2020 року позивачку звільнено з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату.

З розрахунку до заробітної плати на 2020 рік по Магерівській міській лікарні від 02.01.2020 року вбачається, що в лікарні 4,5 штатних посади сестри медичної стаціонару палатної.

З копії штатного розпису, який вводиться в дію з 01.01.2020 року, вбачається, що в КНП «Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області» 4,5 штатних посади медсестри стаціонару палатної.

З копії наказу № 10-к від 27.01.2020 року, виданого КНП «Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області», та додатків до нього вбачається, що затверджено зміни до структурного та штатного розпису КНП та вивільнено штатні одиниці, зокрема, медсестра стаціонару палатна 4,5 штатних посад. Окрім цього, наказано ввести посади медичної сестри ФАП, ЛЗПСМ АПМ, сестри медичної сімейної медицини АПМ, молодшої медичної сестри АПМ.

З копії повідомлення «Про заплановане вивільнення» № 8 від 29.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 у зв`язку із змінами структури та штатного розпису КНП «Магерівська міська лікарня» попереджено про наступне можливе звільнення з посади медичної сестри стаціонару на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 01.04.2020 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. Вказано, що переведення на іншу посаду відповідач не може запропонувати у зв`язку із відсутністю вакантних посад.

З копії наказу № 23-к від 30.03.2020 року вбачається, що позивачку звільнено з 31.03.2020 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

З копії Витягу з наказу № 23-к від 06.04.2020 року вбачається, що позивачку звільнено з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату 31.03.2020 року.

З копії довідки про доходи позивачки № 4 від 08.04.2020 року, виданої КНП «Магерівська міська лікарня», вбачається, що за лютий 2020 року позивачка отримала доходи в розмірі 6306,63 грн., за березень 2020 року - 13554,81 грн.

З копії наказу Рава-Руської районної лікарні № 234-к від 08.12.2017 року, копії наказу КНП «Магерівська міська лікарня» № 53-к від 28.10.2019 року, витягу з наказу КНП «Магерівська міська лікарня» № 10-к від 26.10.2018 року вбачається, що позивачці лікарнею надавалися додатково 10 календарних днів відпустки як одинокій матері.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Судом встановлено, що дитина позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на дату звільнення ОСОБА_1 була такою, що не досягла 14-річного віку, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», статті 2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», статті 6 Сімейного Кодексу України дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно із законом, застосованого до неї, вона не набуває прав повнолітньої особи раніше.

Аналіз статей 18-1-18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» дає підстави для висновку, що одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умови, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).

Такого ж висновку дає тлумачення пункту 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки», за змістом якого одинока матір - особа яка виховує дитину без батька.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 328/391/16-ц.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 року розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Вказана постанова Пленуму Верховного суду України дає визначення поняття «одинока матір», а саме такою вважається жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України № 4 від 02.06.2020 року вбачається, що в актовому записі про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька ОСОБА_3 записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Окрім цього, відповідачем надавалися позивачці додатково 10 календарних днів відпустки як одинокій матері, що підтверджується копією наказу Рава-Руської районної лікарні № 234-к від 08.12.2017 року, копією наказу КНП «Магерівська міська лікарня» № 53-к від 28.10.2019 року, витягом з наказу КНП «Магерівська міська лікарня» № 10-к від 26.10.2018 року.

Таким чином судом встановлено, що станом на дату звільнення позивачка була одинокою матір`ю при наявності дитини віком до чотирнадцяти років, а відтак відповідно до положень ч.3 ст.184 КЗпП України її звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Беручи до уваги, що КНП «Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області» не ліквідовано повністю, судом встановлено, що при звільненні позивачки власником або уповноваженим ним органом не додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

За таких обставин позовну вимогу - визнати незаконним наказ про звільнення працівників Комунального некомерційного підприємства «Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області»у зв`язку з скороченням штату від 30.03.2020 р. № 23-к у частині звільнення ОСОБА_1 з посади медичної сестри палатної та поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді медичної сестри палатної в Комунальному некомерційному підприємстві «Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області» - потрібно задовольнити.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.32 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 року у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 ( 100-95-п ) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата позивачки становить 292,78 грн. з розрахунку 12004,08 грн. (виплати за лютий та березень місяці 2020 року без врахування вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку) / 41 робочий день (за лютий та березень місяці 2020 року).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 29.07.2019 року № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів в квітні 2020 року становить 21 день, в травні - 19 днів, в червні - 20 днів, в липні до дня ухвалення рішення судом - 2 дні.

Таким чином загальний строк вимушеного прогулу становить 62 дні.

За таких обставин середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2020 року до дня ухвалення рішення судом про поновлення на роботі становить 18152 (вісімнадцять тисяч сто п`ятдесят дві) грн. 36 коп., а відтак потрібно стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області»на користь ОСОБА_1 виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.04.2020 року до дня ухвалення рішення судом про поновлення на роботі в розмірі 18152 (вісімнадцять тисяч сто п`ятдесят дві) грн. 36 коп.

За таких обставин позовні вимоги потрібно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача в користь держави потрібно стягнути судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. (за вимогу майнового характеру, яка подана фізичною особою) та 840 грн. 80 коп. (за вимогу немайнового характеру, яка подана фізичної особою).

Інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, немає.

Керуючись ст. 40, 42, 43, 49-2, 184, 235 КЗпП України, ст.135 СК України,ст. ст. 23, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати незаконним наказ про звільнення працівників Комунального некомерційного підприємства «Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області»у зв`язку з скороченням штату від 30.03.2020 р. № 23-к у частині звільнення ОСОБА_1 з посади медичної сестри палатної та поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді медичної сестри палатної в Комунальному некомерційному підприємстві «Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області».

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області»(смт. Магерів, вул. Яворівська, 3, Жовківський район, Львівська область, ІКЮО 36761597) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.04.2020 року до дня ухвалення рішення судом про поновлення на роботі в розмірі 18152 (вісімнадцять тисяч сто п`ятдесят дві) грн. 36 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Магерівська міська лікарня Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області»(смт. Магерів, вул. Яворівська, 3, Жовківський район, Львівська область, ІКЮО 36761597) судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. (за вимогу майнового характеру, яка подана фізичною особою) та 840 грн. 80 коп. (за вимогу немайнового характеру, яка подана фізичної особою), який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 06 липня 2020 року.

Головуючий Оприск З. Л.