ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5317/20 Справа № 208/395/19 Суддя у 1-й інстанції - Нельга Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Південний відділ державної виконавчої служби м.Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є спадкоємицею ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , входить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою б/н Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.10.1999 року накладено арешт на вказану квартиру.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.05.2001 року зазначений арешт знято.

Водночас, на виконання Ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2000 року, постановою Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції б/н від 16.03.2001 року накладено арешт на вищевказану квартиру.

Звернувшись до державного виконавця із заявою про зняття арешту з вищевказаної квартири, позивач отримала лист, яким їй було повідомлено про те, що в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні дані про виконавче провадження, на підставі якого прийнято рішення про арешт майна боржника.

З огляду на зазначене, просила суд зняти арешт з нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладений Ухвалою б/н Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.10.1999 року та Постановою Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції б/н від 16.03.2001 року.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на час накладення арешту на спірну квартиру її власником вже був ОСОБА_3 , який не має відношення до спору, в забезпечення якого було накладено арешт.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання апеляційної скарги учасники справи не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції посилався на те, що арешт, який позивач просить скасувати, було накладено державним виконавцем з метою забезпечення реального виконання рішення, і, як наслідок, може бути скасований лише у випадку повного виконання вказаного рішення, проте, на час звернення позивача із вищезазначеним позовом до суду, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт повного виконання рішення, для забезпечення якого державним виконавцем було накладено арешт на вказану квартиру.

Проте з даним висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є донькою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12-13).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.12.2018 року, за життя ОСОБА_3 являвся власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі- продажу квартири від 27 травня 1998 року, укладеного між ОСОБА_2 , продавцем, та ОСОБА_4 , покупець, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огнєвою Н.О. 27 травня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2340 (а.с.10-11).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.12.2018 року, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 було накладено арешт ухвалою б/н Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.10.1999 року як захід забезпечення позову та постановою Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції б/н від 16.03.2001 року в межах виконавчого провадження щодо стягнення зі ОСОБА_5 моральної шкоди та витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.15).

Тобто, на момент накладення арештів на квартиру АДРЕСА_2 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 , квартира останньому не належала, її власником був померлий батько позивача.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 травня 2001 року було знято арешт, накладений ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 вересня 1999 року, на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.20), в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що у виконавчому провадженні щодо стягнення коштів зі ОСОБА_2 залишається чинним арешт щодо майна ОСОБА_3 , який не має відношення до зобов`язань ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимоги ОСОБА_1 та зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 , накладеного постановою Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції б/н від 16 березня 2001року.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Південний відділ державної виконавчої служби м.Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про зняття арешту з майна.

Зняти арешт з нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладений Постановою Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції б/н від 16.03.2001 року.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 921,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова