Справа № 536/1464/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року м. Кременчук

Кременчуцькийрайонний суд Полтавськоїобласті у складі :

Головуючогосудді - Колотієвського О.О.

за участю секретаря судового засідання - Пасєчніковій В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.02.2006 року № ЯЯЯ № 268351.

В даному будинку зареєстрована його дочка ОСОБА_2 , 2001 року народження.

Ріщенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 2004 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Визначено місце проживання відповідачки по справі, разом з матір`ю.

На утримання дочки, він сплачував аліменти до її повноліття, на даний момент сплачує в зв`язку з її навчанням.

Звернутись до суду позивача змушують ті обставини, що фактично відповідач, будучи зареєстрована в будинку, в ньому не проживає з червня 2013 року.

Факт реєстрації відповідачки по даній адресі порушує його право на вільне розпорядження та користування майном, можливості отримання субсидії.

Факт відсутності ОСОБА_2 за місцем реєстрації понад один рік підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного комісією Омельницької сільської ради. Відповідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактично за даною адресою не проживає з червня 2013 року по даний час і спільного господарства не веде. На даний час ОСОБА_2 проживає в м. Кременчук.

Позивачем вказано, що сама відповідач не заперечує своє не проживання за даною адресою.

Зі слів позивача, на його прохання не порушувати закон та знятись з реєстрації добровільно, відповідач не реагує.

На підставі викладеного, позивач просив суд ухвалити рішення, яким: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач створив нестерпні умови проживання, що змусили її виїхати.

Суд дослідивши матеріали справи та докази, якими сторонни обгрунтовують свої позовні вимоги та заперечення, приходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом.

Так, ОСОБА_1 власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.02.2006 року № ЯЯЯ № 268351.

В даному будинку зареєстрована його дочка ОСОБА_2 , 2001 року народження, що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 12.05.2017 року.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Визначено місце проживання відповідача разом з матір`ю, що підтверджується копією рішення Кременчуцького місцевого районного суду Полтавської області від 24.02.2003 року.

На даний момент позивач сплачує аліменти, в зв`язку з навчанням ОСОБА_2 , відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.10.2019 року.

Факт відсутності ОСОБА_2 за місцем реєстрації понад один рік підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного комісією Омельницької сільської ради. Відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактично за даною адресою не проживає з червня 2013 року по даний час і спільного господарства з позивачем не веде. На даний час ОСОБА_2 проживає в м. Кременчук.

В судовому засіданні 13.02.2020 року ОСОБА_2 пояснила, що з 14 років за адресою: АДРЕСА_1 , не проживала з поважних причин, оскільки їй були створені такі умови, що в неї не було можливості проживати у вищевказаному будинку.

Суд, надаючи оцінку запереченням ОСОБА_2 та обґрунтуванню позовних вимог ОСОБА_1 , вважає, що причини не проживання відповідача не є поважними, з огляду на наступне.

Статтею 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так в матеріалах справи міститься рішення Кременчуцького місцевого районного суду Полтавської області області від 24.02.2013 року, яким шлюб розірвано та визначено місце проживання доньки ОСОБА_2 разом з матірю.

Також беззаперечним доказом по справі є Акт про відсутність ОСОБА_2 за вищевказаною адресою, складений депутатом Омельницької сільської ради та у складі двох сусідів: ОСОБА_4 жительки АДРЕСА_2 та ОСОБА_5 жительки АДРЕСА_2 .

Натомість, відповідачем не надано жодного доказу суду, який містить інформацію щодо предмета доказування та підтверджували б її заперечення, щодо створення позивачем умов, які перешкоджали проживати у вищевказаному будинку.

У зв`язку з чим, суд не може визнати, що ОСОБА_2 не проживала за адресою: АДРЕСА_1 - з поважних причин.

Згідно до ст. 405 ЦК України, члени сім' ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповіднодо закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Керуючись Протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зізмінами, внесеними Протоколом № 11 ст. 1 про захиствласності - кожнафізичнаабоюридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядженням своїм майном.

Отже, суд прийшов висновку, що докази позивача є достатніми та у своїй сукупності дають підстави вважати, що причини не проживання ОСОБА_2 є неповажними. Тому, позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного.

Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Тому суд вважажає за необхідне, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768 грн

На підставі викладеного, відповідно до ст. 41 КонституціїУкраїни, ЗакономУкраїни «Про свободу пересування та вільний вибірмісця проживання в Україні», ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 352 ЦПК України,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 . такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 768 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський