П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/2588/20

Номер провадження № 22-ц/824/6624/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Заставенко М. О., у справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про видачу на строк шість місяців обмежувального припису, яким заборонити ОСОБА_4 перебувати в місті проживання постраждалої особи ОСОБА_1 та малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а саме в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_4 наближатись на відстань 100 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 та малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а саме до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_4 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 та малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_4 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися із ними; заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 та малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява обґрунтована тим, що з 03 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі, у якому, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 .

Заявник зазначає, що на даний час шлюб між подружжям є фактичним, проте оскільки у заявника з дітьми відсутнє інше місце проживання, сторони проживають спільно в будинку АДРЕСА_1 .

Так, вищевказана квартира належить на праві власності матері ОСОБА_4 , а заявник проживає у вищевказаному будинку на підставі договору оренди укладеному між нею та власницею будинку.

Заявник зазначає, що ОСОБА_4 систематично застосовує насильство відносно неї та морально її принижує, у зв`язку з чим, остання неодноразова зверталась до правоохоронних органів з заявами про відкриття кримінального провадження.

Крім того, ОСОБА_4 чинить сварки та бійки, погрожує заявнику, принижує дітей, що підтверджується чисельними заявами заявника до правоохоронних органів та викликів патрульної поліції. Так, у зв`язку з вказаними діями, заявниця з дітьми на час подання заяви про видачу обмежувального припису проживає у притулку для матерів та дітей, що постраждали від домашнього насильства.

Заявник зазначає, що підтвердженням застосування фізичного насильства стосовно заявниці є наявні в матеріалах справи медичні довідки і на думку заявника, лише шляхом видачі обмежувального припису може припинити насильницькі дії, що вчиняються ОСОБА_4 відносно неї.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року (а.с. 57-62) у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 04 березня 2020 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просила скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року та постановити нове судове рішення, яким вимоги заявлені в заяві, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 03 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб від якого у них народились діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Скаржник зазначає, що ОСОБА_4 проживає разом з нею в будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності матері ОСОБА_4 .

Так, в даному будинку скаржник проживає на підставі договору оренди укладеного між нею та власницею будинку.

На думку скаржника, сторони хоча й проживають разом, проте шлюб між ними є формальним.

Скаржник зазначає, що ОСОБА_4 чинить сварки та бійки, систематично застосовує насильство відносно неї та морально її принижує, крім того, погрожує їй та морально принижує дітей. У зв`язку з систематичними знущаннями її здоров`я значно погіршилось у зв`язку з чим вона була змушено проходити стаціонарне лікування. Скаржник неодноразово зверталась до працівників поліції із заявами, на підставі яких були відкриті адміністративні та кримінальні провадження.

Крім того, скаржник зазначає, що на даний момент вона з дітьми проживає у притулку для матерів та дітей, що постраждали від домашнього насильства.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 травня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Сторони до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення судових повісток-повідомлень на їх поштові адреси, у зв`язку з чим, колегія суддів, вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено наявність домашнього насильства відносно неї чи дітей, а наявність конфліктних випадків між подружжям не може бути розцінено як факт домашнього насильства. Факти неодноразового звернення ОСОБА_1 до різних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного, економічного та фізичного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджують факт того, що останній вчиняв щодо неї та дітей домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що 03 листопада 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб (а.с. 06), у якому, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_3 (а.с. 07), а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_2 (а.с. 08).

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2020 року визнано винним ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставинами, що 15 січня 2020 за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 вчинив сварку словесного характеру під час якої висловлювався нецензурною лайкою, чим вчинив психологічний та фізичний тиск та членів родини, а саме відносно ОСОБА_1 , з якою разом проживає. (а.с. 09).

Також відносно ОСОБА_4 15 січня 2020 Дарницьким УП ГУНП у місті Києві виписано терміновий заборонний припис стосовно кривдника, заборони в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_1 (а.с. 47).

ОСОБА_1 звернулась до Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дарницького району міста Києва, які листом від 22 січня 2020 року повідомили їй про те, що влаштовують її та дітей до Центру соціально-психологічної допомоги з 21 січня 2020 по 21 лютого 2020 рік. (а.с.13).

Відповідно до копії талонів-повідомлень, ОСОБА_1 зверталась до Департаменту кіберполіції із заявами в яких вказувала, що ОСОБА_4 31 грудня 2019 року подарував їй телефон та має доступ до інформації яка там зберігається; 30 січня 2020 року ОСОБА_4 заволодів доступом, змінив логін і пароль від особистої сторінки у соціальних мереже Фейсбук, та від імені ОСОБА_1 публікує еротичні фото та спілкується зі знайомими (а.с. 15, 16).

Відповідно до висновка про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини ОСОБА_3 від 23 січня 2020 дитина має порушення мовлення, загальний недорозвиток мовлення (а.с. 17-18).

10 лютого 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32).

Крім того, матеріали справи містять переписку між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 20-29).

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Вказаний Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини 1 статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно приписів ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, під час апеляційного перегляду справи колегією суддів встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виникають різного роду конфліктні ситуації, разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення останнім фізичного насильства відносно заявника чи дітей у розумінні Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак, колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припсу.

Посилання скаржника на те, що ОСОБА_4 чинить сварки, морально принижує заявника та дітей, у зв`язку з чим, остання неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами, на підставі яких були відкриті адміністративні та кримінальні провадження, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки не підтверджують факт того, що ОСОБА_4 чинив щодо скаржника та дітей домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії насильству, зокрема, видачі обмежувального припису.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Повне судове рішення складено 06 липня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В. Шахова