ПОСТАНОВА

Іменем України

08 липня 2020 року м. Кропивницький

справа № 394/290/19

провадження № 22-ц/4809/679/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дуковського О. Л., Письменного О. А.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Скляр Марина Сергіївна,

відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор-Строй",

треті особи Публічне акціонерне товариство "УКРІНБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська Інноваційна Компанія», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Скляр Марини Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2020 року у складі головуючого судді Краснопольської Л. П.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

В березні 2019 року адвокат Скляр М. С., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор-Строй", треті особи: Публічне акціонерне товариство "УКРІНБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська Інноваційна Компанія», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК", в якому просила стягнути заборгованість за договором відступлення права вимоги №05/12-ПВ від 24.12.2015, у розмірі 2 750 000,00 грн, 41 500,00 євро, 400 000,00 доларів США, витрати на правничу допомогу в сумі 46 250,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 24 грудня 2015 року між ОСОБА_1 (первісний кредитор), та ТОВ "Дор-Строй" (новий кредитор), укладено договір про відступлення права вимоги № 05/12-ПВ. Первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги та інші права, що належать первісному кредитору в момент укладення цього договору і стає кредитором по відношенню до ПАТ "Укрінбанк" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Вознесенський Узвіз,10а),надалі- Боржник по зобов`язаннях, що виходять з:

заяви-договору (далі - основний договір) про розміщення банківського вкладу №10-1354597 від 08.06.2015 року. За цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати в боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 2000 000 (два мільйона) гривень, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору (далі основний договір) про розміщення банківського вкладу №10-1352553 від 29.05.2015 року (далі основний договір) укладено між Первісним кредитором ПАТ "Укрінбанк". Новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 21 000 (двадцять одна тисяча) євро, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-2402229 від 02.12.2015 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 200 000 (двісті тисяч) доларів США, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-1402800 від 04.12.2015 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу №14-21253 від 22.09.2014 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 20 500 (двадцять тисяч п`ятсот) євро, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-1338576 від 30.03.2015 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч) гривень, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу № 10-2338696 від 30.03.2015 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора ) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором.

Відповідно до додаткової угоди до Договору про відступлення права вимоги від 24 грудня 2015 року сторони домовилися, що відступлення за Договором є платним. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору ціну відступлення за Договором в розмірі 2750000 грн, 41500 євро, 400000 доларів США. Ціна відступлення сплачується новим кредитором з відстроченням платежу до 31 грудня 2018 року.

Таким чином право вимоги настало 01.01.2019 року, відповідач укладенням Договору про відступлення права вимоги від 24.12.2015 року з позивачем, використавши право на користування та розпорядження відступленими коштами з банківських вкладів останнього, виконав свої грошові зобов`язання перед третьою особою ПАТ "Укрінбанк", які виникли з кредитного Договору від 09.04.2012 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на умовах мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з лімітом 1 060 278,02 євро або еквівалент у гривні за курсом Національного банку України на дату видачі кредитних коштів на термін по 20.12.2017 року включно.

Свої грошові зобов`язання відповідач не виконав, не сплатив ціну за договором відступлення права вимоги.

Заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову за недоведеністю обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що зміст даного правочину свідчить про те, що він є за своєю суттю договором факторингу, оскільки він передбачає надання фінансових послуг банками.

Суд вважав, що з укладенням договору про відступлення права вимоги, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. Правовідносини, які виникли між сторонами за даним позовом, є результатом надання фінансової послуги з факторингу, а не оплатним договором відступлення прав вимоги (цесія).

За висновком суду першої інстанції позивачем не надано належних та допустимих доказів, які обгрунтовують підстави і предмет позову, не доведено факт порушення або оспорювання його прав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник позивача адвокат Скляр М. С. подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначала, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та предмету спору, фактично дав оцінку правомірності спірного договору про відступлення права вимоги, вдався до тлумачення умов договору, вважаючи його договором факторингу, проігнорував правову позицію Верховного Суду, наведену в постанові від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010, згідно якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Аналогічна правова позиція наведена і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14-ц та постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17, відповідно до якої, у разі не спростування правомірності правочину, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню, а в ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору.

Судом не взято до уваги, що п. 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 352 від 06.02.2014 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231 визначає, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Позивач не є суб`єктом господарювання і учасником ринку фінансових послуг в даному випадку, жодного з інших зазначених елементів факторингу в аспекті спірних відносин судом не встановлено і не обґрунтовано.

Крім того, в апеляційній скарзі міститься прохання про відшкодування відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України витрат позивача на професійну правову допомогу адвоката в сумі 28050,00 грн за рахунок відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів на підтвердження цих витрат, що долучені до позовної заяви.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Від правонаступника третьої особи ПАТ "УКРІНБАНК" ПАТ «Українська Інноваційна Компанія» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому повідомлено про відсутність заперечень проти доводів аапеляційної скарги.

Зокрема зазначається, що факт укладення між сторонами у даній справі договору відступлення права вимоги від 24.12.2015, та в подальшому погашення відповідачем своїх зобов`язань перед ПАТ "УКРІНБАНК" за кредитним договором від 09.04.2012 встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 року та у постанові Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 року по справі №910/15049/16. Учасниками справи №910/15049/16 є ті ж самі особи, тому в силу норм ч. 4 ст. 82 ЦПК України рішення у справи № 910/15049/16 є преюдиційним для справи №394/290/19, що є ще однією підставою для задоволення апеляційної скарги.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Поштова кореспонденція направлялася на адресу державної реєстрації юридичної особи - ТОВ "Дор-Строй" (а.с. 34-37 т. 2), та повернулась до апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с.38, 43, 53, 54, 73, 83 т. 2).

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Скляр М. С., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

24 грудня 2015 року між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та ТОВ "Дор-Строй" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 05/12-ПВ (а.с. 4-5 т. 1). Первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги та інші права, що належать первісному кредитору в момент укладення цього договору і стає кредитором по відношенню до ПАТ "Укрінбанк" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Вознесенський Узвіз,10а),надалі- Боржник по зобов`язаннях, що виходять з:

заяви-договору (далі - основний договір) про розміщення банківського вкладу №10-1354597 від 08.06.2015 року. За цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати в боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 2000 000 (два мільйона) гривень, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору (далі основний договір) про розміщення банківського вкладу №10-1352553 від 29.05.2015 року (далі основний договір) укладено між Первісним кредитором ПАТ "Укрінбанк". Новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 21 000 (двадцять одна тисяча) євро, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-2402229 від 02.12.2015 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 200 000 (двісті тисяч) доларів США, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-1402800 від 04.12.2015 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу №14-21253 від 22.09.2014 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 20 500 (двадцять тисяч п`ятсот) євро, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-1338576 від 30.03.2015 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч) гривень, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором, заяви-договору про розміщення банківського вкладу № 10-2338696 від 30.03.2015 року. За цим Договором новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора ) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, а також нараховані та не сплачені відсотки за цим Договором.

В той же день між сторонами укладено додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги від 24 грудня 2015 року (а.с. 6 т. 1), згідно якої сторони домовилися, що відступлення за договором є платним, новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну відступлення за договором в розмірі 2 750 000 (два мільйони сімсот п`ятдесят тисяч) грн, 41 500 (сорок одна тисяча п`ятсот) євро, 400 000 (чотириста тисяч) доларів США. Ціна відступлення сплачується новим кредитором з відстроченням платежу до 31 грудня 2018 року.

Тобто, новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за договорами про розміщення банківських вкладів та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.

21.02.2019 позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу про досудове врегулювання спору, в якому ставилось питання щодо сплати визначених умовами вказаного договору та додатковою угодою коштів (а.с.7-8 т.1).

Крім того ОСОБА_1 звертався до ПАТ "УКРІНБАНК" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" про надання інформації щодо списання банком коштів за договорами банківських вкладів на рахунок нового кредитора ТОВ "Дор-Строй" (а.с.12-13 т.1).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 року залишено без змін рішення господарського суду м. Києва від 06.06.2016 року №910/5260/16, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Дор-Строй" до публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк", третя особа - ОСОБА_1 про визнання зобов`язання припиненим (а.с.14-19 т.1).

Як зазначено у відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Українська Інноваційна Компанія" і підтверджується наявним у Єдиному реєстрі судових рішень рішенням Господарського суду м. Києва від 11.10.2016 (справа №910/15049/16), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2017, визнано припиненими з 29.07.2016 зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дор-Строй» (26100, Кіровоградська область, Новоархангельський р-н., смт. Новоархангельськ, вул. Леніна, буд. 111, ) перед Публічним акціонерним товариством «Укрінком» (93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, буд. 3 літера А, ) за кредитним договором № 13/18 (про відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з фіксованою процентною ставкою) від 09.04.2012 в розмірі 27 320 903 (двадцять сім мільйонів триста двадцять тисяч дев`ятсот три) грн. 79 коп. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в розмірі (двадцять сім мільйонів триста двадцять тисяч дев`ятсот три) грн. 79 коп. згідно договору про відступлення права вимоги № 03/12-ПВ від 23.12.2015 за заявою-договором про розміщення банківського вкладу № 10-1403108 від 07.12.2015; договору про відступлення права вимоги № 04/12-ПВ від 23.12.2015 за заявою-договорами про розміщення банківського вкладу: № 10-1377020 від 01.09.2015, № 10-1389621 від 30.09.2015, № 10-1394244 від 21.10.2015, № 10-1396574 від 02.11.2015, № 10-1404325 від 11.12.2015, договору про відступлення права вимоги № 01/12-ПВ від 23.12.2015 за заявою-договорами про розміщення банківського вкладу: № 10-1234244 від 21.02.2014, № 14-10505 від 25.04.2014, № 10-1362669 від 03.07.2015, № 10-1364854 від 13.07.2015, № 10-1396955 від 04.11.2015; договору про відступлення права вимоги № 02/12-ПВ від 24.12.2015 за заявою-договорами про розміщення банківського вкладу: № 10-1382229 від 11.09.2015, № 10-1402279 від 02.12.2015, № 10-1406217 від 21.12.2015; договору про відступлення права вимоги № 05/12-ПВ від 24.12.2015 за заявою-договорами про розміщення банківського вкладу: № 14-21253 від 22.09.2014, № 10-2338696 від 30.03.2015, № 10-1338576 від 30.03.2015, № 10-1352553 від 29.05.2015, № 10-1354597 від 08.06.2015, № 10-2402229 від 02.12.2015, № 10-1402800 від 04.12.2015 (а.с.85-91 т.2).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд першої інстанції зазначив, що його висновки узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 11.09.2018 (справа № 909/968/16) про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України«Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду та від 31.10.2018 (справа 465/646/11).

Проте, постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 № № 909/968/16 прийнята у справі, предметом позовних вимог у якій є визнання договору відступлення права вимоги недійсним, а у постанові Великої Палати Верховного Суду та від 31.10.2018 (справа 465/646/11) зазначено, що підставою для передачі та прийняття цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду є необхідність формування єдиної правозастосовчої практики у спорах щодо відступлення кредитними спілками права вимоги за кредитними договорами, тобто предмет позову та позовні вимоги у справах, які розглядались Верховним Судом, та справи, яка є предметом цього апеляційного перегляду, є різними, тому посилання на цей висновок у порядку статті 263 ЦПК України є помилковим.

В даному випадку договір про відступлення права вимоги за договорами про розміщення позивачем як фізичною особою банківських вкладів, на підставі якого виникли боргові зобов`язання у відповідача, ніким не оспорюється, питання про тлумачення його змісту або окремих положень також не ставилось.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі це право, яке належить позивачу.

Звернувшись до суду з даним позовом у березні 2019 року, ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ "Дор-Строй" заборгованість, яка виникла через невиконання останнім свого зобов`язання за договором про відступлення права вимоги та додатковою угодою до цього договору від 24.12.2015 про сплату узгодженої сторонами ціни відступлення до 31.12.2018, посилався на ст.ст. 512, 516, 525, 526, 530, 533, 610 ЦК України. Тобто ОСОБА_1 просив суд вирішити питання про примусове стягнення з відповідача суми боргу, який виник внаслідок невиконання останнім умов договору, і не ставив питання про дійсність договору і додаткової угоди до нього, тлумачення їх змісту. Позовних вимог ОСОБА_1 не змінював.

Будь-які заяви, в тому числі про зустрічні позовні вимоги, від ТОВ "Дор-Строй", інших учасників справи, які були належним чином повідомлені про розгляд даного спору судом, які б свідчили про оспорювання правочину, на підставі якого виникли боргові зобов`язання, у матеріалах справи відсутні.

Висновки суду першої інстанції про те, що укладенням договору про відступлення права вимоги, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги, тому правовідносини є результатом надання фінансової послуги з факторингу, а не оплатним договором відступлення прав вимоги (цесія), є безпідставними, оскільки вони не стосуються предмету спору, зроблені поза межами заявлених позовних вимог, суперечать обставинам та доказам, на які посилався позивач в обгрунтування своїх вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався положеннями статей 512-518, 1054, 1077-1080, 1082 ЦК України, норми Закону України "Про банки і банківську діяльність", Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", якими регулюються правовідносини, що виникають із договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу, зокрема у кредитних правовідносинах.

Проте колегія суддів апеляційного суду вважає, що таких висновків суд першої інстанції дійшов, неправильно застосувавши норми матеріального та порушивши норми процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

У Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчинаяється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша ст. 513 ЦК України).

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. При цьому, слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Набуття інших передбачених спірним договором прав щодо боржника (права вимоги на стягнення (отримання) від боржника суми вкладів та нарахованих і не сплачених відсотків за договорами про розміщення банківських вкладів у валюті вкладу згідно з умовами основного договору) не суперечать ознакам та змісту договору цесії.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В даному випадку зміст та умови договору про відступлення права вимоги (цесії) викладені письмово в договорі № 05/12-ПВ про відступлення права вимоги від 24 грудня 2015 року та додатковій угоді до вказаного договору від 24 грудня 2015 року, які містять підписи від імені сторін, в тому числі печатку юридичної особи.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Встановлено, що підписавши 24 грудня 2015 року договір про відступлення права вимоги № 05/12-ПВ та додаткову угоду до нього, сторони у даній справі обумовили передачу новому кредитору - ТОВ "Дор-Строй" права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору - ОСОБА_1 по відношенню ПАТ «УКРІНБАНК» за договорами про розміщення банківських вкладів, визначилися, що відступлення за договором є платним, новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну відступлення за договором в розмірі 2 750 000 (два мільйони сімсот п`ятдесят тисяч) грн, 41 500 (сорок одна тисяча п`ятсот) євро, 400 000 (чотириста тисяч) доларів США, та обумовили усі інші істотні умови договору, зокрема те, що первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданих йому вимог, але не відповідає за невиконання цих вимог боржником.

Строк сплати первісному кредитору ціни відступлення для нового кредитора визначений з відстроченням платежу - до 31 грудня 2018 року.

Вказані договір про відступлення права вимоги і додаткова угода до нього є чинними, не оспорені відповідачем ТОВ "Дор-Строй", їх дійсність не є предметом даного спору.

У матеріалах справи відсутні докази про належне виконання у встановлений умовами договору строк взятих ТОВ "Дор-Строй" на себе зобов`язань перед ОСОБА_1 , хоча мета укладення спірного правочину фактично досягнута, оскільки як встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 11.10.2016 (справа №910/15049/16), яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2017, з 29.07.2016 зобов`язання ТОВ «Дор-Строй» (код ) перед ПАТ «Укрінком» (код ) за кредитним договором № 13/18 (про відкриття мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з фіксованою процентною ставкою) від 09.04.2012 в розмірі 27 320 903 грн 79 коп припинились у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог в такому ж розмірі на підставі договорів про відступлення права вимоги, в тому числі - даного договору про відступлення права вимоги № 05/12-ПВ від 24.12.2015 за заявою-договорами про розміщення банківського вкладу: № 14-21253 від 22.09.2014, № 10-2338696 від 30.03.2015, № 10-1338576 від 30.03.2015, № 10-1352553 від 29.05.2015, № 10-1354597 від 08.06.2015, № 10-2402229 від 02.12.2015, № 10-1402800 від 04.12.2015, сума коштів за якими відповідає ціні відступлення, зазначеній у додатковій угоді до вказаного договору про відступлення права вимоги.

Статтями 629, 525, 526 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

У зв`язку з невиконанням ТОВ «Дор-Строй» взятих на себе зобов`язань по сплаті до 31 грудня 2018 року ціни відступлення за договором про відступлення права вимоги № 05/12-ПВ від 24 грудня 2015 року, в розмірі визначеному додатковою угодою до договору від 24 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Дор-Строй" про стягнення заборгованості за вказаним договором в розмірі 2 750 000,00 грн, 41 500,00 євро, 400000,00 доларів США підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ "Дор-Строй" про стягнення заборгованості за договором відступлення права вимоги №05/12-ПВ від 24.12.2015, у розмірі 2 750 000,00 грн, 41 500,00 євро, 400000,00 доларів США у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивач на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 24012,50 грн судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на послуги адвоката судом не вирішується, оскільки до судових дебатів не були надані належні докази (оригінали квитанцій) про внесення коштів на оплату послуг адвоката, що не перешкоджає позивачеві вирішити це питання протягом наступних п`яти днів з дня ухвалення цього рішення відповідно до норми ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Скляр Марини Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити.

Заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 22 січня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор-Строй", треті особи Публічне акціонерне товариство "УКРІНБАНК", Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" про стягнення заборгованості за договором відступлення права вимоги №05/12-ПВ від 24.12.2015 року задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор-Строй", , на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором відступлення права вимоги №05/12-ПВ від 24.12.2015 року, у розмірі 2 750 000,00 грн, 41500,00 євро, 400000,00 доларів США.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор-Строй", , в дохід держави 24012,50 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний