печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

за участі секретаря судового засідання - Брачун О. О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Джаловян І. А. ,

вирішивши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання представника відповідача про прийняття зустрічної позовної заяви до ОСОБА_3 про визнання актів приймання недійсними у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «ЄВРОЕКОЛОГІЯ», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАДОСТРОЙ-СЕРВІС», про стягнення боргу за договором та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «ЄВРОЕКОЛОГІЯ» до ОСОБА_3 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАДОСТРОЙ-СЕРВІС», про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказана справа.

До суду надійшло клопотання представника відповідача про прийняття зустрічної позовної заяви до ОСОБА_3 про визнання актів приймання недійсними.

Клопотання обґрунтоване тим, що із поданого позивачем позову вбачається, що позовні вимоги ґрунтуються, зокрема, на актах приймання-передачі № 1-25 до додаткового договору № 1 від 12 червня 2012 року. Вказані акти насправді не підписувалися у 2012 році, а були підписані значно пізніше, уже після звільнення ОСОБА_4 з посади генерального директора.

Відповідно до частин першої-третьої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Поданий як зустрічний позов ТОВ «Науково-дослідне підприємство «ЄВРОЕКОЛОГІЯ» до ОСОБА_3 про визнання актів приймання недійсними не є взаємопов`язаним із первісним позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Науково-дослідне підприємство «ЄВРОЕКОЛОГІЯ», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАДОСТРОЙ-СЕРВІС», про стягнення боргу за договором, а тому їх спільний розгляд не є доцільним.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Відповідно до принципу 2 Рекомендацій № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів цивільного судочинства, спрямованих на вдосконалення функціонування правосуддя, ухвалених Комітетом Міністрів Ради Європи на 367 засіданні заступників міністрів 28 лютого 1984 року, коли в ході судового провадження сторона поводиться недобросовісно і явно зловживає процедурою з очевидною метою затягти провадження, суд має бути наділений повноваженнями або невідкладно винести рішення по суті справи, або застосувати санкції, такі як накладення штрафу, відшкодування завданих збитків або позбавлення права на процесуальну дію; в особливих випадках суд має бути у змозі стягнути судові витрати з адвоката.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Зацікавлена особа має лише демонструвати належне виконання всіх процесуальних заходів, які її стосуються з метою запобігання затримок, і отримання доступу до заходів національного законодавства щодо скорочення проваджень (рішення у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07 липня 1989 року, заява № 11681/85, § 35).

Аналогічно ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Шehбk v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

За приписами пункту 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

За правилами частини першої, пункту 3 частини другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «ЄВРОЕКОЛОГІЯ», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАДОСТРОЙ-СЕРВІС», про стягнення боргу за договором та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «ЄВРОЕКОЛОГІЯ» до ОСОБА_3 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАДОСТРОЙ-СЕРВІС», про визнання договору недійсним.

Предметом первісного позову є стягнення заборгованості за договором від 16 липня 2007 року №78 з проектування і будівництва індивідуальних садових будинків та об`єктів соціальної інфраструктури Садівного товариства «Михайлівський сад».

Предметом зустрічного позову є визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 02 жовтня 2018 року № 1, укладений між ТОВ «ГРАДОСТРОЙ-СЕРВІС» та ОСОБА_3 , за договором від 16 липня 2007 року №78 з проектування і будівництва індивідуальних садових будинків та об`єктів соціальної інфраструктури Садівного товариства «Михайлівський сад».

Суд враховує, що справа перебуває в провадженні суду з жовтня 2018 року, обставини, на які посилається представник відповідача є відомими з того часу, та були відомі на момент звернення його із зустрічним позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 02 жовтня 2018 року № 1 у грудні 2019 року, натомість зустрічного позову до ОСОБА_3 про визнання актів приймання недійсними ним не заявлялось.

Позовні вимоги про визнання актів приймання-передачі № 1-25 до додаткового договору № 1 від 12 червня 2012 року недійсними є безпідставними, такими, які мають очевидно штучний характер, адже акти прийому-передачі не є правочином в розумінні ЦК України та відповідно не можуть визнаватись судом не дійсними відповідно до статті 215 ЦК України. Також очевидним є той факт, що такі вимоги не є взаємопов`язаними із первісними і спільний їх розгляд не є доцільним.

Подання завідомо безпідставного позову, за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, направлене на затягування судового розгляду, що визнається судом зловживанням процесуальними правами, внаслідок чого суд застосовує положення частини третьої статті 44 та повертає зустрічну позовну заяву.

У частині четвертій статті 44 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина перша статті 143 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 144 ЦПК України заходом процесуального примусу є попередження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 44, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати подання представником відповідача зустрічної позовної заяви до ОСОБА_3 про визнання актів приймання недійсними - зловживанням процесуальними правами та повернути позовну заяву.

Застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «ЄВРОЕКОЛОГІЯ» захід процесуального примусу у вигляді попередження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя С. В. Вовк