Справа № 487/9074/19
Провадження № 2/487/923/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Бобрової І.В.,

при секретарі судового засідання Мазницької Н.Ю.,

в присутності представника позивача - адвоката Бабенко В.П.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу №487/9074/19 за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління комунального майна Миколаївської міської ради про визнання відмови у приватизації квартири незаконною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2019 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Бабенко В.П. звернулась до суду з позовом до Управління комунального майна ММР, в якому просила зобов`язати відповідача винести розпорядження про безоплатну передачу у власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 26,9 кв.м.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням ММР № 291 від 28.05.1999 року за ОСОБА_2 було закріплено квартиру АДРЕСА_2 . Проте, у зв`язку з перебуванням позивача у дитячому будинку-інтернаті в м. Очаків та навчанням у Новобузькому педагогічному коледжі остання в квартирі не проживала та до житлового приміщення вселився ОСОБА_4 .. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2015 року ОСОБА_2 вселена в зазначену вище квартиру, ОСОБА_4 - виселено.

У 2016 р. позивачем отримано новий технічний паспорт на квартиру, відповідно до якого встановлено наявність прибудови тамбура квартири, загальною площею 5,6 кв.м., виконане попереднім жильцем.

04.06.2019 р. ОСОБА_2 звернулась до органу приватизації із відповідними документами для безоплатної передачі у приватну власність вищезазначеної квартири, проте листом начальника Управління комунального майна ММР відмовлено у безоплатній приватизації квартири у зв`язку з самочинним збільшенням площі квартири за рахунок прибудови. Вважаючи зазначене вище рішення відповідача протиправним, позивач та її представник звернулись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 11.03.2020 року було відкладено підготовче засідання, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів.

24.04.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість, оскільки 25.07.2019 року управлінням комунального майна ММР правомірно було відмовлено ОСОБА_2 у винесені розпорядження про приватизацію кв. АДРЕСА_1 , у зв`язку із самовільним збільшенням площі спірної квартири за рахунок забудови площею 8,5 кв. м. Крім того, зазначив, що суд не в праві перебирати на себе функції дозвільного органу та своїм рішенням зобов`язувати виносити розпорядження про безоплатну передачу у власність квартири, оскільки за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо прийняття такого розпорядження є дискреційним повноваженням та його виключною компетенцією як органу приватизації.

30.04.2020 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

13.05.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем жодним чином не спростовано жодного з порушень прав позивача зазначених у позовній заяві. Крім того, ОСОБА_5 посилалася на те, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності законам України визнаються незаконними в судовому порядку що є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб, а, отже, визначення виключної неоспорюваності прийнятих рішень відповідачем у зв`язку з отриманням дискреційних повноважень є хибним розумінням своїх повноважень.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Бабенко В.П. позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №291 від 28.05.1999 року за ОСОБА_2 , 1989 р.н., закріплено однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно копії довідки №42 від 19.03.2019 року, виданої Очаківською загальноосвітньою санаторною школою-інтернат І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалася в Очаківській загальноосвітній санаторній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради з 07.05.1999 р. по 29.08.2008 р. та мала статус сироти. Постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до копії довідки №62 від 26.02.2019 року, виданої Комунальним ВНЗ «Новобузький педагогічним коледж», ОСОБА_2 навчалась у даному навчальному закладі з 01.09.2008 р. по 05.06.2012 р. та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

В серпні 2013 року ОСОБА_2 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.09.2013 року.

Разом з тим, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2015 року встановлено, що рішенням виконкому ММР від 28.11.2008 року квартиру АДРЕСА_1 включено до складу службових приміщень і видано спеціальний ордер на це житло ОСОБА_4 , а рішенням виконкому від 27.03.2009 року спірна квартира виключена зі складу службових і видано ордер на заселення житлового приміщення ОСОБА_4 , який зареєструвався в цій квартирі. При цьому, зазначеним рішенням суду, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08.09.2013 року, дане рішення виконкому ММР від 27.03.2009 року було скасовано, ордер визнано недійсним, ОСОБА_2 вселена в квартиру АДРЕСА_1 , а попередній наймач ОСОБА_4 виселений з даної квартири.

Відповідно до копії довідки №1265 від 06.06.2016 року, виданої ПП «ЖЕК-10» ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 14.07.2015 року.

Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396 (далі - Положення), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись у 2019 році до органу приватизації, позивач отримала консультацію та вичерпний перелік документів, які вона мала надати для приватизації спірної квартири. Усі необхідні документи позивач додала до заяви про приватизацію нерухомого майна.

Листом Управління комунального майна ММР від 25.07.2019 року №1332/10/01/08/19 ОСОБА_2 було відмовлено у винесенні розпорядження про приватизацію вищезазначеного житла у зв`язку з самочинним збільшенням площі квартири за рахунок забудови площею 8,5 кв.м, інших підстав відмови зазначено не було.

Із досліджених у судовому засіданні матеріалів інвентарної справи №1580 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень, вбачається, що станом на 17.10.2012 року загальна площа квартири

АДРЕСА_2 14.07.2015 року, останньою було замовлено технічний паспорт зазначеної квартири, відповідно до якого, станом на 06.07.2016 року загальна площа квартири № АДРЕСА_2 складає 26,9 кв.м.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Частиною 3 ст.9 ЖК України встановлено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон), приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Частиною 10 ст. 8 Закону, органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; далі - Закон № 500-VI), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону № 500-VI, частина друга статті 2 Закону № 2482-XII).

Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 вселилася до спірної квартири лише в 2015 році, матеріали інвентарної справи не містять будь-яких даних про здійснення саме позивачем перебудов спірної квартири, підстави для відмови у приватизації, передбачені чинними нормами закону, відсутні, суд приходить до переконання про задоволення позову.

Крім того, суд критично ставиться до посилань представника відповідача, на відсутність у суду права на перебирання на себе функції дозвільного органу та зобов`язання своїм рішенням виносити розпорядження про безоплатну приватизацію, оскільки такі повноваження управління комунального майна ММР є дискреційними та його виключною компетенцією як органу приватизації, виходячи з наступного.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати ВС від 20.06.2018 року у справі №200/18858/16-ц.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд прийшов до переконання, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позиача є саме зобов`язання відповідача винести розпорядження про безоплатну передачу у власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн..

Керуючись ст.ст.12,13,89,258,263-265,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління комунального майна Миколаївської міської ради про визнання відмови у приватизації квартири незаконною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати Управління комунального майна Миколаївської міської ради винести розпорядження про безоплатну передачу у власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з Управління комунального майна Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління комунального майна Миколаївської міської ради, місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повне судове рішення складено 23.06.2020 року.

Головуючий суддя І.В.Боброва