П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 759/13197/19

Номер провадження № 22-ц/824/5139/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.

вивчивши апеляційну скаргуІнституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді П`ятничук І. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України, з урахуванням подальших уточнень, про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з травня 2011 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносних з Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України. Відповідно до наказу № 64-вк від 17 травня 2018 року останній починаючи з 09 червня 2018 року обіймав посаду наукового співробітника відділу 26 за контрактом строком дії по 10 червня 2021 рік.

Позивач зазначає, що 24 травня 2019 року за його місцем роботи в останнього виник конфлікт із співробітником лабораторії евтектичних перетворень ОСОБА_3 , обставини якого позивачем було викладено у пояснювальній записці на ім`я директора Інституту ОСОБА_4 . Того ж дня відповідачем було видано наказ № 46-вк, згідно якого, позивача було відсторонено від виконання службових обов`язків.

Позивач зазначає, що 02 липня 2019 року йому стало відомо, що: 29 травня 2019 року відповідачем було видано наказ № 47-вк, згідно якого, останньому оголошено догану за порушення вимог п. 3 наказу по адміністративно-господарській діяльності Інституту від 29 грудня 2014 року № 61-адм.госп. «Про порядок дій в умовах надзвичайних ситуацій, терористичних актів, диверсій, мінування, інших небезпек»;

20 червня 2019 року відповідачем було видано наказ № 57-вк, згідно якого позивачу оголошено догану за порушення вимог п. 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Інституту на 2017-2021 р.р.;

21 червня 2019 року відповідачем було видано наказ № 58-вк, згідно якого, на підставі вищевказаних наказів, а також протоколу № 1 від 31 травня 2019 року засідання тимчасової комісії Інституту для розгляду порушень правил внутрішнього трудового розпорядку, протоколу № 2 від 18 червня 2019 року засідання тимчасової комісії Інституту для розгляду порушень правил внутрішнього трудового розпорядку; протоколу № 10 від 12 червня 2019 року розширеного засідання профспілкового комітету ППО Інституту, позивача було звільнено з посади провідного наукового співробітника відділу кристалізації 26.

На думку скаржника, вищенаведені накази є незаконними та порушують його конституційне право на працю.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року (а.с. 105 - 110) позов ОСОБА_1 до Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку, задоволено, визнано незаконним та скасовано Наказ Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України № 47-К від 29 травня 2019 року про оголошення ОСОБА_1 догани; визнано незаконним та скасовано Наказ Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України № 57-К від 20 червня 2019 року про оголошення ОСОБА_1 догани; визнано незаконним та скасовано Наказ Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України № 58-К від 21 червня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного наукового співробітника відділу 26, Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України з 21 червня 2019 року; скасовано запис у трудовій книжці ОСОБА_5 «Звільнений за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання прпацівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення»; стягнуто з Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України на користь ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 61 381 грн. 64 коп.

Стягнуто з Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп..

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 03 лютого 2020 року Інститут металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просив скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував те, що в день порушення позивачем трудової дисципліни, а саме 24 травня 2019 року, скаржник через уповноважених осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зажадав від позивача пояснень з приводу порушень трудової дисципліни. Разом з тим, останній відмовився надавати будь-які пояснення з цього приводу, що підтверджується показами свідків, які на думку скаржника всупереч вимогам ЦПК України не були розглянуті судом першої інстанції, крім того, оцінки показам свідків суд не надав, підстав для їх відхилення не навів.

Скаржник зазначає, що на підставі наказу № 46-вк від 24 травня 2019 року позивача було відсторонено від виконання ним службових обов`язків, внаслідок чого останній був відсутній на робочому місці 29 травня 2019 року під час прийняття наказу № 47-вк про оголошення догани. Так, для виконання обов`язку щодо ознайомлення позивача з наказом № 47-вк, скаржником було направлено копію вищевказаного наказу на поштову адресу позивача.

На думку скаржника висновок суду першої інстанції про те, що загальноінститутський наказ № 61 від 29 грудня 2014 року «Про порядок дій в умовах надзвичайних ситуацій, терористичних актів, диверсій, мінування, інших небезпек» мав бути наданий позивачу особисто під розписку, є помилковим та необґрунтованим.

Скаржник зазначає, що вищевказаний наказ регламентує правила поведінки всього колективу інституту, а не конкретно позивача, крім того, він був доведений до відома працівників керівниками підрозділів інституту та розміщений у визначених для ознайомлення з наказами місцях інституту.

Скаржник зазначає про те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на наказ № 61 від 29 грудня 2019 року натомість не зазначає про наказ № 61-адм.госп. «Про порядок дій в умовах надзвичайних ситуацій, терористичних актів, диверсій, мінування, інших небезпек», який став підставою для накладення стягнення на позивача.

Скаржник посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано пояснювальну записку позивача від 14 червня 2019 року та ч. 4 ст. 149 КЗпП України, відповідно до якої, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Разом з тим, оскільки з 24 травня 2019 року позивач був відсторонений від виконання службових обов`язків в зв`язку з чим не перебував на робочому місці, вищевказаний наказ було направлено на його домашню адресу, таким чином скаржник виконав свій обов`язок щодо ознайомлення позивача з вищевказаним наказом.

Так, висновок суду першої інстанції про те, що оскільки на підставі наказу № 46-вк від 24 травня 2019 року позивач був відсторонений від виконання службових обов`язків та не знаходився на робочому місці, останній не міг 24 травня 2019 року порушити трудову дисципліну більше одного разу, в зв`язку з чим накази № 47-вк та № 57-вк про винесення догани, а також наказ № 58-вк від 21 червня 2019 року про звільнення позивача є недійсними, на думку скаржника є помилковим.

Скаржник зазначає, що порушення трудової дисципліни відбулися протягом одного дня, до моменту відсторонення позивача від виконання службових обов`язків та є різними як за складом порушення так і в часі їх здійснення. Таким чином підстави для складання наказів № 47-вк та № 57-вк про винесення доган є різними, вищевказані накази є законними, обґрунтованими та такими, що повністю відповідають роз`ясненням, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, зупинено дію оскаржуваного рішення, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

16 березня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідним підтвердженням про направлення його відповідачу.

Позивач зазначає, що в апеляційній скарзі скаржник посилається, зокрема, на те, що останнім було дотримано процедуру відібрання пояснень у позивача, підтвердженням чого є покази свідків. Разом з тим, на думку позивача, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не спростували, а підтвердили факт порушення відповідачем порядку застосування до позивача дисциплінарного стягнення.

На думку позивача, наявний в матеріалах справи рапорт капрала поліції не є доказом отримання роботодавцем від позивача пояснень в порядку ст.. 149 КЗпП України, оскільки він був складений не позивачем і стосується інших обставин.

Позивач зазначає, що в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що з наказом № 47-вк від 29 травня 2019 року позивач був ознайомлений шляхом надсилання копії наказу на адресу позивача, вказану в контракті, оскільки на підставі наказу № 46-вк від 24 травня 2019 року позивача було відсторонено від виконання службових обов`язків, внаслідок чого він був відсутній на робочому місці, чим визнав факт порушення законодавства в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення.

Позивач зазначає, що 14 червня 2019 року ним з власної ініціативи було написано пояснювальну записку з метою донесення до директора Інституту реальних обставин конфлікту, що мав місце 24 травня 2019 року. Таким чином, посилання в апеляційній скарзі скаржника на те, що судом першої інстанції не враховано, що 14 червня 2019 року позивач надав пояснювальну записку, яку зажадали від нього 24 травня 2019 року, а тому наказ № 57-вк від 20 червня 2019 року видано з урахуванням письмових пояснень позивача, є надуманими і не відповідають дійсним обставинам справи.

На думку позивача, посиланням скаржника в апеляційній скарзі на те, що порушення трудової дисципліни хоча і відбулося протягом одного дня (ще до моменту відсторонення позивача від виконання службових обов`язків) є різними як за складом порушення, так і в частині здійснення порушень, а відповідно і підстави для наказів № 47-вк та № 57-вк про винесення доган є різними, останній визнає факт, що дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення позивачу догани 29 травня 2019 року та 20 червня 2019 року було застосовано ним у зв`язку з виникненням 24 травня 2019 року конфлікту.

У судовому засіданні представники скаржника ОСОБА_4 та ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просили її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Представник позивача - ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представників скаржника та заперечення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що після відсторонення позивача від роботи з 24 травня 2019 року і оголошення 29 травня 2019 року догани, останній був допущений до виконання своїх трудових обов`язків та порушував трудову дисципліну, а відтак, у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача з займаної посади у відповідності до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Так, враховуючи те, що позивача було незаконно звільнено з займаної ним посади, наявні підстави для скасування наказів № 47-вк від 29 травня 2019 року, № 57-вк від 20 червня 2019 року та № 58-вк від 21 червня 2019 року, а також поновлення його на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 червня 2019 року по 21 грудня 2019 рік у сумі 61 864 грн. 96 коп.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування запису у трудовій книжці позивача.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 17 травня 2018 року між Інститутом металофізики НАН України та ОСОБА_5 укладено контракт, на підставі якого, в останнього виникли трудові відносини з Інститутом. Термін дії контракту з 09 червня 2018 року по 10 червня 2021 рік (а.с.67-69).

Наказом № 46-вк Національної академії наук України Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова від 24 травня 2019 року, ОСОБА_5 відсторонено від виконання службових обов`язків до повного з`ясування обставин та прийняття рішення компетентними органами. Підстави: службова записка зав. від. ОСОБА_7 ; пояснення н.с. ОСОБА_3 , с.н.с. ОСОБА_9 ; рапорт капрала поліції ОСОБА_12. (а.с. 11).

Наказом № 47-вк Національної академії наук України Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова від 29 травня 2019 року за порушення вимог п. 3 наказу по адміністративно-господарській діяльності Інституту від 29 грудня 2014 року № 61-адм.госп. «Про прядок дій в умовах надзвичайних ситуацій, терористичних актів, диверсій, мінування, інших небезпек», а саме за пронесення та зберігання на території Інституту газової зброї, провідному науковому співробітнику відділу кристалізації (26) ОСОБА_5 оголошено догану. Підстави: службова записка завідувача відділу кристалізації (26) ОСОБА_7.; рапорт поліцейського УПП капрала ОСОБА_12.; пояснення ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (а.с. 12).

Наказом № 54-вк Національної академії наук України Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова від 20 червня 2019 року за порушення вимог п. 3.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Інституту на 2017-2021 рр. провідному науковому співробітнику відділу кристалізації (26) ОСОБА_5 оголошено догану. Підстави: службова записка завідувача відділу кристалізації (26) ОСОБА_7.; пояснення ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; копія Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо відкриття кримінального провадження щодо вищезазначеного інциденту (а.с. 13).

Протоколом № 1 засідання комісії для розгляду порушень правил внутрішнього трудового розпорядку від 31 травня 2019 року зобов`язано ОСОБА_5 надати письмові пояснення про інцидент (а.с. 34-35).

Як вбачається із звернення Первинної профспілкової організації Інституту металофізики ім.. Курдюмова НАН України від 14 червня 2019 року, профспілковий комітет звернувся до адміністрації Інституту з вимогою за порушення наказу 61 адм.госп. від 29 грудня 2014 року, ст.. 3.1 та 3.2 розділу 3 Додатку 1 до Колдоговору та просила застосовувати щодо п.н.с. відділу кристалізації ОСОБА_10 дисциплінарне стягнення у вигляді розірвання з ним контракту (а.с. 36).

Протоколом № 10 розширеного засідання Профспілкового комітету ППО Інституту металофізики ім.. Г. В. Курдюмова НАН України та профгрупоргів підрозділів від 12 червня 2019 року за порушення наказу № 61 адм. госп. від 29 грудня 2014 року, ст.. 3.1 та 3.2 розділу 3 Додатку 1 до Колдоговору, ухвалено звернутись до адміністрації Інституту з вимогою застосувати щодо п.н.с. відділу кристалізації ОСОБА_5 дисциплінарне стягнення у вигляді розірвання з ним контракту (а.с. 37-39).

Наказом № 58-вк Національної академії наук України Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова від 21 червня 2019 року ОСОБА_5 - провідному науковому співробітнику відділу кристалізації (26), який працює за контрактом (робота основна) звільнено 21 червня 2019 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підстави: наказ № 47-вк від 29 травня 2019 року; наказ № 57-вк від 20 червня 2019 року; протокол № 1 від 31 травня 2019 року засідання тимчасової комісії Інституту для розгляду порушень правил внутрішнього трудового розпорядку; протокол № 10 від 12 червня 2019 року розширеного засідання Профспілкового комітету ППО Інституту (а.с. 14).

В пояснювальній записці ОСОБА_5 до директора Інституту металофізики ім.. Г. В. Курдюмова НАН України ОСОБА_11 , позивач виклав обставини, які мали місце 24 травня 2019 року (а.с. 15).

Листом директора Інституту чл.-кор. НАН України ОСОБА_4 повідомлено ОСОБА_5 про дострокове розірвання з ним трудового договору від 11 червня 2018 року (а.с. 41).

Згідно довідки про середню заробітну плату ОСОБА_5 , загальна сума доходу останнього за період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2019 рік становить 20 299 грн. 51 коп., середньоденна заробітна плата - 483 грн. 32 коп., середньомісячна заробітна плата - 8 699 грн. 76 коп. (а.с. 73).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно з вимогами частин першої та сьомої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Частиною другою статті 147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами дисциплінарного стягнення є догана і звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив судам, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

З урахуванням вимог ЦПК України та КЗпП України у справах про поновлення на роботі обов`язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця лежить саме на роботодавцеві.

Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив судам, що за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що приймаючи накази № 47-вк від 29 травня 2019 року, № 57-вк від 20 червня 2019 року, № 58-вк від 21 червня 2019 року відповідачем були відібрані пояснення у позивача, таким чином, вищевказані накази були прийняті з порушенням приписів ч. 3 ст.. 149 КЗпП України. Крім того, згідно ч. 4 вищевказаної статті, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляються працівникові під розписку, разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт належного ознайомлення позивача з вищевказаними наказами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, підставами для винесення № 46-вк від 24 травня 2019 року, №47-вк від 29 травня 2019 року, № 57-вк від 20 червня 2019 року, які в свою чергу стали підставами для винесення наказу № 58-вк від 21 червня 2019 року про звільнення ОСОБА_5 з займаної почади, стала одна подія, яка відбулась 24 травня 2019 року.

Разом з тим, для розірвані власником або уповноваженим ним органом трудового договору з працівником в порядку п. 3 ст. 40 КЗпП України, необхідно встановити факт повторного здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними наказів № 47-вк від 29 травня 2019 року, № 57-вк від 20 червня 2019 року та № 58-вк від 21 червня 2019 року. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне виключити з другого, третього та четвертого абзаців резолютивної частини рішення суду посилання на скасування вищевказаних наказів, оскільки, визнання наказів незаконними, є підставою для поновлення працівника на роботі, а така дія як скасування наказів, не передбачена чинним законодавством України.

Згідно наказу № 58 Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання.

У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

З аналізу вищевказаної інструкції вбачається, що у разі незаконного звільнення працівника та поновлення його на роботі, запис у трудовій книжці не скасовуються, а він може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування запису про звільнення у трудовій книжці ОСОБА_5 ..

Стаття 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, оскільки колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання звільнення ОСОБА_5 незаконним, позовні вимоги в частині поновлення останнього на роботі, також підлягають задоволенню.

Згідно приписів ст.. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, яким вважається період від дня незаконного звільнення до дня поновлення на роботі.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, з довідки про середню заробітну плату видану ОСОБА_5 (а.с. 73) вбачається, що середньоденна заробітна плата останнього за останні два місяці перед звільненням складає 483 грн. 32 коп. за один день. Кількість днів з моменту звільнення по день ухвалення оскаржуваного рішення складає 128 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_5 становить 61 864 грн. 64 коп.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 61 381 грн. 64 коп.

Колегія суду ставиться критично до посилання скаржника на те, що останнім було виконано обов`язок щодо ознайомлення позивача з наказом № 47-вк про оголошення догани від 29 травня 2019 року, шляхом направлення його на поштову адресу позивача, зазначену в контракті, оскільки, з рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень та конверту (а.с. 44, 45, 46, 47) на які посилається скаржник як на докази такого направлення, не можливо встановити, що позивачу було направлено саме наказ № 47-вк.

Колегія суду ставиться критично до посилання скаржника на те, що порушення трудової дисципліни як за складом порушення так і в часі їх здійснення є різними, а відтак, підстави для складення наказів № 47-вк та № 57-вк про винесення доган є різними, оскільки, як вбачається з вищевказаних наказів, підстави для їх винесення стали, зокрема, службова записка завідувача відділу кристалізації (26) ОСОБА_7., пояснення ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , підставою для написання яких стали події, які відбулися 24 травня 2019 року.

Посилання скаржника на те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом не було взято до уваги пояснювальну записку позивача від 14 червня 2019 року не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки, конфлікт на підставі якого ОСОБА_5 було відсторонено від посади відбувся 24 травня 2019 року, а пояснювальна записка була написана останнім 14 червня 2019 року, крім того, у вказаній записці викладені обставини конфлікту, який відбувся 24 червня 2019 року, таким чином, відсутні підстави вважати, що вказана пояснювальна записка була написана на вимогу Інституту, а не з власної ініціативи позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Інституту металофізики імені Г. В. Курдюмова Національної академії наук України - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року - змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення суду із абзацу другого, третього та четвертого посилання на скасування наказів та абзац шостий, щодо скасування запису у трудовій книжці ОСОБА_1 «Звільнений за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення».

В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 30 червня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова