Справа № 545/2924/19
Провадження № 2/545/149/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2020 р. . Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Стрюк Л.І.,

з участю секретаря Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 24.07.2008 року АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу 26.07.2008 року кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 29000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 22302,59 грн., яку й просили стягнути з відповідача.

Відповідач надав письмовий відзив на позов, у якому проти позову заперечував, обґрунтовуючи тим, що між сторонами не було укладено ніякого кредитного договору в розумінні ст.1055 Цивільного кодексу України. Зазначив, що дійсно уклав з позивачем договір карткового рахунку, однак будь-які умови щодо сплати 30% річних за користування коштами, умови щодо сплати штрафу та пені між ним та позивачем не були узгоджені, про що свідчить відсутність підпису відповідача на «Умовах та правилах надання банківських послуг». Позивачем не надані докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву банку, і вони діяли в момент підписання такої заяви. Посилався на пропуск строку позовної давності, оскільки банківська картка видана банком 24.07.2008 року строком дії на 3 роки, тоді як з позовом банк звернувся у листопаді 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності з моменту закінчення строку дії банківської картки. Зазначив, що після закінчення дії кредитної картки, нових перевипущених кредитних карток не отримував. Окрім того, посилався на те, що банком проводилося примусове списання коштів з карткового рахунку на суму 5000,00 грн. Просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив представник позивача посилався на те, що, підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються та зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договорі банківського обслуговування в цілому. Заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розміщені на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідач не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувався картою, що говорить про прийняття позичальником діючих умов банківського обслуговування. Відповідачу був відкритий картковий рахунок за № НОМЕР_1 . Зазначив, що відповідач приєднався до нових Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом банку від 06.03.2010 року шляхом підписання відповідної анкети-заяви №б/н від 13.09.2016 року. Строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки збільшений до 50 років, тому вважає, що позивач звернувся до суду до спливу строку позовної давності.

У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, та зазначив, що свої вимоги підтримує повністю.

Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено, що 24.07.2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н.

Укладений між сторонами договір складається з заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Згідно з розрахунком станом на 31.08.2019 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 22302,59 грн. в т.ч.: 1269,53 грн. заборгованість за кредитом; 18085,01 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1647,93 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1050,12 грн. штраф (процентна складова).

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме - заборгованості за кредитом, відсотками, пенею та комісією і штрафами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 24.07.2008 року ОСОБА_1 видана кредитна картка № НОМЕР_1 , що підтверджується заявою №б/н від 24.07.2008 року, яка підписана ним та працівником АТ КБ «Приватбанк». У заяві №б/н від 24.07.2008 року визначена валюта кредитування - гривня, встановлений кредитний ліміт 1400,00 грн., визначена базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору - 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році; термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. У заяві №б/н від 24.07.2008 року зазначені про можливі способи погашення заборгованості за кредитним лімітом: або внесення готівкових коштів або списання коштів з відповідної платіжної картки. Також у заяві міститься застереження, що Банк має право у будь-який час збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт (а.с.11).

Відповідачем факт отримання 24.07.2008 року кредитної картки та користування у період дії карти коштами не заперечувався.

Разом з тим, зазначеною вище заявою розмір щомісячних платежів, пільговий період та порядок сплати чергових платежів не визначений; витяг з тарифів про умови кредитування позивачем не наданий.

Окрім того, заявою №б/н від 24.07.2008 року не визначений розмір пені та комісії у грошовій сумі, та не зазначено про зобов`язання позичальника щодо сплати штрафів та їх розмір.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім заборгованості за кредитом у сумі 1269,53 грн. та відсотками за користування кредитом у розмірі 18085,01 грн., стягнути з відповідача також пеню, комісію в розмірі 1647,93 грн. та штраф (фіксована части на) у сумі 250,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 1050,12 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилався також на Умови та правила надання банківських послуг як складову кредитного договору.

Судом встановлено, що надані позивачем «Умови та правила надання банківських послуг» не містять підпису ОСОБА_1 (а.с.12-17).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву №б/н від 24.07.2008 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати пені й комісії, та штрафів.

Таким чином, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦПК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві №б/н від 24.07.2008 року домовленості сторін про сплату пені та комісії, і штрафів, наданий банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості за пенею та комісією 1647,93 грн.; за штрафом (фіксована частина) 250,00 грн.; за штрафом (процентна складова) 1050,12 грн. відсутні, оскільки позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді заяви №б/н від 24.07.2008 року не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у сумі 1269,53 грн. та за відсотками за користування кредитом у розмірі 18085,01 грн. є обґрунтованими. Однак позов в цій частині задоволенню не підлягає з таких підстав.

З наданої АТ КБ «Приватбанк» довідки вбачається, що термін дії картки № НОМЕР_1 , виданої 24.07.2008 року ОСОБА_1 , до 12/11, тобто до 31.12.2011 року включно (а.с.36, 89). Цією ж довідкою зазначено, що ОСОБА_1 17.07.2009 року видана кредитна карта за № НОМЕР_2 терміном дії 01/13 (а.с.36, 89). Проте у довідці банку не зазначені відомості про те, на підставі якої заяви позичальника (чи іншого документа) видана картка за № НОМЕР_2 . Відповідачем заперечувався факт отримання інших перевипущених карток; докази, які б підтверджували факт отримання відповідачем карти за № НОМЕР_2 терміном дії 01/13 суду не надані .

Таким чином, волевиявлення ОСОБА_1 було спрямоване лише на отримання кредитної картки за № НОМЕР_1 , термін дії якої до 12/11, що підтверджується заявою №б/н від 24.07.2008 року (а.с.11).

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач приєднався до нових Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом банку від 06.03.2010 року шляхом підписання відповідної анкети-заяви №б/н від 13.09.2016 року. Надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 13.09.2016 року містить лише анкетні дані ОСОБА_1 . Разом з тим, відомості про отримання картки, встановлення кредитного ліміту анкета-заява №б/н від 13.09.2016 року не містить (а.с.91).

Оскільки анкета-заява №б/н від 13.09.2016 року підписана відповідачем після закінчення строку дії карти № НОМЕР_1 , термін дії якої до 31.12.2011 року, будь-яких умов щодо пролонгації зобов`язань за попередньою картою не містить, тому суд приходить до висновку, що ця заява не стосується предмету спору, а свідчить про укладення нового кредитного договору між цими ж сторонами.

З виписки по картковому рахунку за № НОМЕР_1 вбачається, що видача готівки в сумі 20,00 грн. здійснена 15.07.2009 року, а сплата в сумі 100,00 грн. 06.07.2009 року; після чого будь-які операції(зняття чи зарахування кошів) не проводилися. (а.с.136-139).

Заявою №б/н від 24.07.2008 року розмір щомісячних платежів, пільговий період та порядок сплати чергових платежів не визначений. Позивачем на наданий, підписаний відповідачем, витяг з тарифів по картці, з відомостями про сплату щомісячних платежів.

Разом з тим, заявою №б/н від 24.07.2008 року визначено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки.

Оскільки сторони в заяві від 24.07.2008 року №б/н узгодили лише картку за № НОМЕР_1 , термін дії якої до 12/11, таким чином дата закінчення кредитного договору та повернення заборгованості - 31.12.2011 року.

Відповідно до ст.256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня події, які, в свою чергу, до цього строку не включаються.

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частинами 1, 5 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст.260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Встановлено, що сторонами визначена дата закінчення кредитного договору та повернення заборгованості 31.12.2011 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовом 21.11.2019 року, тобто за межами строку позовної давності.

Щодо автоматичного списання позивачем заборгованості, суд зазначає таке.

Відповідно з ч.1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема, списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі 6-2891цс16 від 08.11.2017 року.

Згідно з випискою по рахунку № НОМЕР_1 , банком 28.08.2018 року проведена операція переказ коштів між рахунками по договору SAMDN50**8159 в сумі 2,07 грн. (а.с.136-139).

Матеріали справи не містять відомостей, що часткове погашення заборгованості проведене 28.08.2018 року здійснене саме відповідачем, що свідчило б про переривання перебігу позовної давності та визнання відповідачем боргу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 21.11.2019 року, тобто за межами строку позовної давності.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у частині щодо стягнення 1269,53 грн. заборгованість за кредитом; 18085,01 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за спливом позовної давності.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 263, 265, 279 ЦПК України,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк