Єдиний унікальний номер судової справи: 473/149/20
Провадження № 22-ц/812/1165/20 Головуючий суду першої інстанції Ротар М.М.
Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

13 липня 2020 року м. Миколаїв Справа № 473/149/20

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ротар М.М. того ж дня, в приміщенні суду об 11:54 год., дата складення повного тексту рішення 01 червня 2020 року, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У січні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк або АТ КБ «Приватбанк») подало до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

25 січня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 28 листопада 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 44 888 грн. 13 коп., з яких: 412 грн. 16 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 15 802 грн. 77 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 266 грн. 73 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 23792 грн. 75 коп. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 113 грн. 72 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за вказаним договором та судові витрати у сумі 2102 грн.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів наявності заборгованості відповідача за кредитним договором. У заяві позичальника від 25 січня 2011 року, підписаній сторонами, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Умови та Правила не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки наданий суду примірник не містить підпису відповідача.

В апеляційній скарзі Банк просив скасувати оскаржене рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір у формі договору приєднання, про що свідчить анкета-заява, підписана відповідачем. До того ж, застосувавши правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд не звернув увагу на особливості обставин у цій справі, та не проаналізував інші правові позиції Верховного Суду.

Скаржник також звернув увагу суду на те, що згідно довідки про умови кредитування кредитки «Універсальна», яка була підписана відповідачем 15 лютого 2011 року власноруч, сторонами було узгоджено інші умови договору про надання банківських послуг, зокрема, сплата щомісячних платежів, розміри пені за несвоєчасне погашення заборгованості тощо.

Отже, про всі умови і правила надання банківських послуг сторона відповідача під розпис була ознайомлена, в тому числі і з усіма істотними умовами договору, що підтверджує підпис позичальника 15 лютого 2011 року.

Відповідач після отримання картки здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалася, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ст.ст.525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 25 січня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника.

З доданої до апеляційної скарги банком довідки щодо отриманих ОСОБА_1 карток слідує, що 26 січня 2011 року позичальником отримано кредитну карту № НОМЕР_1 строком дії до січня 2015 року, 11 вересня 2014 року № 483619 - до вересня 2018 року, 09 грудня 2014 року № 483619 - до вересня 2018 року, 23 липня 2015 року №887452 - до травня 2018 року, 16 серпня 2018 року №336411 - до липня 2022 року та 04 липня 2019 року №746208 - до квітня 2023 року (а.с.18, 101).

До апеляційної скарги Банком також надана довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», яка підписана ОСОБА_1 15 лютого 2011 року, в якій сторони погодили, що процентна ставка за договором буде складати 2,5 % в місяць з розрахунку 360 днів на рік, а також передбачено пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, яка розраховуються складенням двох величин, та штраф при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж 30 днів - 500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісії.

Крім того, банком надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на позичальника з якої вбачається, що старт карткового рахунку проведено 26 січня 2011 року за карткою № НОМЕР_1 з встановленням кредитного ліміту 15 лютого 2011 року в розмірі 1 000 грн., з подальшим збільшенням кредитного ліміту, а саме з 09 квітня 2011 року до 1 200 грн., 07 листопада 2012 року до 2 000 грн., 13 вересня 2013 року до 2 400 грн., 20 січня 2016 року до 8 000 грн., 31 січня 2017 року до 9 100 грн. (а.с.102).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28 листопада 2019 року становить 44 888 грн. 13 коп. і складається із заборгованості за тілом кредиту 412 грн. 16 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту 15 802 грн. 77 коп., за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пені за прострочене зобов`язання 23 792 грн. 75 коп., а також штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована складова), 2 113 грн. 72 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.8-17).

При цьому із доданого до позовної заяви розрахунку слідує, що заборгованість за процентами визначена банком, починаючи з 15 лютого 2011 року за ставкою 30 % річних, з 01 вересня 2014 року за ставкою 34,8% річних, з 01 квітня 2015 року за ставкою 43,2 % річних, а з 23 липня 2015 року за ставкою 42% щомісяця з розрахунку 360 днів на рік.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За такого розрахунок заборгованості за кредитним договором у спорах про стягнення такої заборгованості та його обґрунтованість входять до предмету доказування по спорах про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до положень ч 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Вишневський А.А., заперечуючи проти позову, посилався на відсутність доказів договірних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 щодо сплати процентів, пені та штрафів.

Разом з тим, відповідач не повідомила суд про підписання 15 лютого 2011 року вищезазначеної довідки про умови кредитування.

За таких обставин, апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції не в повній мірі сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а тому вищезазначені довідки, з метою справедливого розгляду даної справи, вважає за можливе прийняти.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін про процентну ставку, неустойку, є помилковим. З моменту отримання карти відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості.

Ухвала Миколаївського апеляційного суду від 23 червня 2020 року про витребування у АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості за погодженою сторонами в заяві від 15 лютого 2011 року відсотковою ставкою, пенею та штрафами позивачем не виконана повністю.

У зв`язку з цим, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Оскільки доказів дотримання банком процедури підвищення процентної ставки з 2,5% на місяць до 34,8%, 43,2%, 42% річних, які вказані в розрахунку позивача при подачі позову, в матеріалах справи відсутні, то розрахунок процентів суд вважає необхідним провести за погодженою сторонами первісною ставкою.

З розрахунку заборгованості Банку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 412 грн. 16 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 15 802 грн. 77 коп.

Згідно з випискою по рахунку відповідач до 28 листопада 2019 року отримала 50 121 грн. 47 коп. кредитних коштів, на які нараховано, виходячи з 30 % річних, 7 329 грн. 82 коп. процентів. Позичальником сплачено на погашення кредиту загальну суму 62 121 грн. 26 коп., з них на погашення процентів 7 329 грн. 82 коп.

Виходячи з викладених обставин справи та вимог законодавства, колегія суддів вважає, що станом на 28 листопада 2019 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту відсутня. Більш того, станом на 28 листопада 2019 року у ОСОБА_1 було 4 669 грн. 97 коп. власних коштів на платіжній картці.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення процентів банк посилався на їх нарахування на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

При цьому вимог про стягнення процентів за умовами кредитного договору банк в позові не пред`являв та на наявність такої заборгованості за процентами в позові не посилався.

Як встановлено заборгованість за простроченим тілом кредиту відсутня, а тому відсутні підстави застосування відповідальності до позичальника за порушення грошового зобов`язання, що передбачена положеннями ст. 625 ЦК України.

З вищезазначених підстав не підлягають задоволенню і вимоги щодо пені та штрафів.

Апелянт посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 08 липня 2019 року (справа № 923/760/18), від 11 вересня 2019 року (справа № 642/5533/15-ц), у постанові від 19 вересня 2019 року (справа № 127/7543/17), у постанові від 23 грудня 2019 року (справа №375/250/18), але вони, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки були висловлені в конкретних справах за інших правовідносин, коли умови кредитування були визначені сторонами та у позичальника існувала заборгованість за тілом кредиту.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, рішення районного суду в мотивувальній частині підстави відмови у задоволенні позовних вимог Банку підлягає зміні, в редакції цієї постанови.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують викладених висновків.

Згідно частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 153 грн.

За результатами розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сплачена позивачем сума судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2020 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 13 липня 2020 року.