Справа № 462/6816/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря - Рущак Т.О.

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника позивачів - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про вселення, -

встановив:

Позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просятьвселити їх у квартиру АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивують тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 (позивач по справі) та ОСОБА_5 (відповідач) на підставі наказу управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 20.06.2013 р. До приватизації, у вказаній квартирі був зареєстрований ще ОСОБА_2 , проте в травні 2013 року він знявся з реєстрації з метою приватизації квартири на двох його дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а в лютому 2014 року, зі згоди співвласників, був зареєстрований у квартирі, яка є його єдиним житлом та в якому проживав до березня 2018 року. З 01.03.2018 року до 15.05.2019 р. ОСОБА_2 перебував на реабілітації у Загальноцерковному реабілітаційному центрі «Назарет» УГКЦ, що діє при Благодійному фонді «Карітас» СДЄ УГКЦ. Після закінчення курсу реабілітації він намагався повернутися до свого постійного місця проживання, проте у вказану спірну квартиру потрапити не може, оскільки відповідач чинить йому перешкоди у користуванні житлом та не впускає у квартиру. Відповідач неодноразово обіцяв не чинити позивачам перешкод у вселенні в спірну квартиру та надати ключі від такої, проте обіцянки не виконує. З приводу перешкод у користуванні житлом, вони 18 квітня, 20 травня та 12 липня 2019 року зверталися із заявами в Залізничний ВП, проте отримали рекомендацію звернутися із позовом до суду. При цьому, як на підставу задоволення позовних вимог вказують на положення ст. ст. 64, 156 ЖК України.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи (а.с. 20).

28.01.2020 року від відповідача поступив відзив на позовну заяву із долученими докази його направлення іншим учасникам справи. При цьому, суд не приймає його до уваги, оскільки такий подано з порушення визначеного судом строку. З матеріалів справи вбачається, що ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви відповідач отримав 09.12.2019 року, а відзив подано лише 28.01.2020 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з мотивів викладених в ньому, додатково пояснила, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира була приватизована на неї і брата ОСОБА_5 . Батько є зареєстрованим у спірній квартирі, при цьому в такій живе її мати, брат і племінник. З травня 2019 року відповідач не впускає її і батька у спірну квартиру, вони кілька разів з даного приводу зверталися в поліцію. Зазначила, що її батько має вищу освіту, працює в БФ «Карітас СДЄ УГКЦ», проте мав проблеми і проходив реабілітацію, тому через об`єктивну необхідність був відсутній у спірній квартирі. Відповідач забороняв їй заходити у спірну квартиру, ключів від такої вона не мала. Її мати проживає у спірній квартирі і через гнів та злість до батька не допускає їх з батьком до спірного житла. Вона проживає з дітьми по АДРЕСА_2 в будинку матері колишнього чоловіка, проте має намір на свій розсуд реалізовувати своє право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Добровільно вирішити спір відповідач не погоджується. Просить вселити її та батька у квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав з мотивів викладених в ньому та доповнив, що він був зареєстрований та проживав у квартирі АДРЕСА_1 . Оскільки вирішили приватизувати спірну квартиру на дітей, він виписався з квартири, а після приватизації, зі згоди співвласників, знову був зареєстрований за вказаною адресою, де і проживав. Оскільки в нього були проблеми з вживанням алкоголю вирішив пройти курс реабілітації в Загальноцерковному реабілітаційному центрі «Назарет» УГКЦ, що діє при Благодійному фонді «Карітас» СДЄ УГКЦ, де перебував з 01.03.2018р. по 15.05.2019 р. Ключів від спірної квартири у нього та його дочки немає, їх забрав син чи можливо і колишня дружина. Після реабілітації він разом з дочкою не змогли зайти в спірну квартиру, його дружина блокувала двері, а син вигнав їх обох з дочкою за двері. Зазначив, що йому 67 років, іншого житла він немає, тому хоче повернутися додому. Просить позов задовольнити.

Представник позивачів адвокат Новінська Л.О. в судовому засіданні позов підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в позовній заяві, зазначила, що відповідач не ставив питання про визнання ОСОБА_2 таким, що витратив право на користування житловим приміщенням. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Грищук Т.Р. в судовому засіданні проти позову заперечила, вважає позовні вимоги необгрунтованими. При цьому, зазначила, що відповідач жодними своїми діями чи бездіяльністю не порушував прав позивачів. Позивач ОСОБА_1 , рідна сестра відповідача та співвласник спірної квартири, проте, в спірній квартирі вона не проживала та не користувалася нею, також ніколи не висловлювала свого бажання там проживати. Відповідач не заперечував проти її вселення та не вчиняв жодних перешкод у її проживанні. Щодо позивача ОСОБА_2 , то він за весь час проживання в спірній квартирі порушував правила співжиття, зловживав алкогольними напоями, вчиняв сварки і скандали, нищив майно у квартирі. Також, ОСОБА_2 вчиняв насилля відносно матері відповідача - ОСОБА_6 , неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Крім того, зазначив, що після притягнення позивача до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , він добровільно пішов із спірної квартири та ухилявся від слідства і суду. Вважає, що позивачами не надано належних і допустимих доказів існування перешкод у їх вселенні в спірну квартиру. Крім того в судовому засіданні запропонувала мирно врегулювати спір, надавши відповідачам ключі від квартири, проте позивачі обоє відмовилися. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідка ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру, яке видане на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 20 червня 2013 року №177-Ж-З та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5, 6).

Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки виданої ЛКП «Сяйво» від 17.07.2019 року підтверджується, що квартира АДРЕСА_1 приватизована, у такій зареєстровано троє осіб: ОСОБА_1 (співвласник), ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (батько), який зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

А згідно ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними

Частиною першої статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Крім того, згідно ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Безпосередньо під час судового розгляду позивачі пояснили, що у них відсутній доступ до квартири. Крім того, стороною відповідача не оспорюється те, що позивачі не мають ключів від квартири АДРЕСА_1 . Підтвердженням даного факту є і пропозиція, висловлена в судовому засіданні представником відповідача щодо передачі позивачам ключів від квартири, з метою вирішення спору в добровільному порядку.

Крім того, з долучених до матеріалів справи заяв від 12.07.2019 року, вбачається, що позивачі зверталися із письмовими заявами в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області щодо перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , які чинить відповідач по справі, що підтверджується і письмовими відповідями Залізничного ВП ГУНП у Львівській області від 06.08.2019 року. Так, у відповідях зазначається, що відносини, які виникли між сторонами мають цивільно-правовий характер та їм рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 11-14).

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 , мати позивачки ОСОБА_1 та колишня дружина позивача ОСОБА_2 дала суду показання, про те, що у квартирі АДРЕСА_1 було зареєстровано четверо осіб: вона, колишній чоловік ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_5 . В подальшому, домовилися приватизувати спірну квартиру на дочку та сина, тому знялися разом з чоловіком з реєстрації. На даний час вона зареєстрована в с. Арламова Воля Мостиського району Львівської області, а періодично проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Спірна квартира була приватизована на сина і дочку, а потім там зареєструвався і ОСОБА_2 . Її колишній чоловік наносив їй побої, відносно нього було відкрито кримінальне провадження, яке закрите за строками. Вважає даний спір безпідставним, оскільки дочці ніхто не чинив перешкод, вона весь час мала ключі від спірної квартири. А у сина з батьком існує конфлікт, в 2017 році ОСОБА_2 викликав працівників поліції до сина, коли той прийшов у спірну квартиру з внуком. Також зазначила, що ОСОБА_2 зловживав алкогольними напоями і він сам залишив спірну квартиру, а куди він подів ключі їй не відомо. Питання про визнання його втратившим право на користування квартирою не ставили. В спірній квартирі проживає періодично вона, син і внук. Вона у вказаній квартирі робила ремонт, оплачує комунальні послуги. Ії син, ОСОБА_5 не чинить ОСОБА_7 жодних перешкод і ОСОБА_2 не чинив перешкод. Лише в травні 2019 року мав місце конфлікт, коли ОСОБА_2 разом із дочкою прийшли в спірну квартиру і ОСОБА_2 виламував замок, але вона дуже хоче примирити дітей.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями п. 4 статті 9 Житлового кодексу УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, реєстрація позивача ОСОБА_2 у спірній квартирі свідчить про те, що він вселився у квартиру зі згоди співвласників. Крім того, він належить до членів сім`ї відповідача та позивача ОСОБА_1 (співвласників спірної квартири), оскільки є їх батьком, тому наділений правом користуватися цим житловим приміщенням нарівні з відповідачем. А доказів, які б підтверджували, що під час вселення позивача ОСОБА_2 у зазначену спірну квартиру була укладена угода про інший порядок користування цим житловим приміщенням, немає. Також і не має доказів того, що відповідач звертався до суду із позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що надано достатньо доказів того, що позивачам, які є співвласником та членом сім`ї співвласника, створюються перешкоди у праві користування спірною квартирою, у них відсутні ключі від квартири, що також підтверджується показами свідка та відповідями правоохоронних органів, у зв`язку з чим вказане порушене право позивачів підлягає захисту.

Таким чином, суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а відтак позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 9, 150, 156 ЖК УРСР, ст. ст. 15, 368, 369, 383, 391 ЦК України,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про вселення задовольнити повністю.

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартиру АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено - 03 липня 2020 року.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз