КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 377/814/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7499/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участі секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 25 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Малишенко Т.О., по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконуючий обов`язки директора Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» Калашник Сергій Васильович про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просила поновити її на роботі на посаді провідного інженера з якості Служби забезпечення якості групи управління проектом «План здійснення заходів на об`єкті «Укриття» Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» (далі за текстом - ГУП ПЗУ ДСП «Чорнобильська АЕС») з 30 вересня 2019 року та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 22 березня 2005 року працювала на різних посадах в ДСП «Чорнобильська АЕС». Відповідно до наказу № 04 л/с від 14 січня 2010 року була переведена ведучим інженером з якості до групи управління проектом «План здійснення заходів на об`єкті «Укриття». Вказувала, що 03 липня 2019 року отримала попередження № 75 від 02 липня 2019 року про те, що у відповідності до ст. 49-2 КЗпП України та наказів ДСП «Чорнобильська АЕС» від 14 червня 2019 року № 783 «Про зміни в організації виробництва та праці» та від 21 червня 2019 року № 76-ш/р «Про внесення змін до штатного розпису ГУП ПЗУ» адміністрація ДСП «Чорнобильська АЕС» повідомляє, що її посаду скорочено.

Після прийняття відповідачем наказу № 783 її посадові обов`язки як провідного інженера ГУП ПЗУ ДСП «Чорнобильська АЕС» залишилися тими ж, що і до видачі цього наказу. У відповідача не відбулось змін в організації праці відносно її посади провідного інженера з якості служби забезпечення якості групи управління проектом «План впровадження заходів на об`єкті «Укриття», оскільки її посадові обов`язки продовжували діяти на час звільнення. Вказувала, що їй було запропоновано переведення на вакантну посаду: провідного фахівця із стандартизації, сертифікації та якості Відділу управління якістю та стандартизації (далі - ВУЯС) з оплатою у межах посадового окладу на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 . За відсутності її згоди на переведення на запропоновану посаду наказом № 119 о/с від 29 серпня 2019 року позивач була звільнена з займаної посади провідного інженера з якості ГУП ПЗУ/Служба забезпечення якості у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вказувала, що її звільнення з роботи за вищевказаною підставою є незаконним, оскільки воно було проведено з порушенням чинного трудового законодавства України. Зазначила, що інших посад які б вона могла виконувати з урахуванням її кваліфікації та досвіду роботи відповідачем не було запропоновано. Вважала, що мала переважне право на залишення на роботі при рівних умовах з іншими працівниками. Вона є сертифікованим аудитором, зареєстрованим у міжнародному регістрі (1RCA), має більш 30 сертифікатів, підтверджуючих її навчання та успішну здачу іспитів у міжнародних компаніях. Звертала увагу на те, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 від хронічної ішемічної хвороби серця, тобто захворювання, яке привело до смерті, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Так, позивач є дружиною померлого чоловіка із числа ліквідаторів категорії два, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою і має право на пільги, передбачені ст.ст. 20-21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, позивач є членом профспілки, що підтверджується довідкою № 38-15/342 від 11 жовтня 2019 року первинної профспілкової організації ДСП «Чорнобильська АЕС» та довідкою № 530 від 23 вересня 2019 року ДСП ЧАЕС за період з 22 березня 2005 року по 30 вересня 2019 року, що із її заробітної плати утримувались профспілкові внески та перераховувались на рахунок профспілки. Згідно протоколу № 8 засідання профспілкового комітету від 28 серпня 2019 року постановлено: відповідно до ч. 8 ст. 43 КЗпП України - відмовити у наданні згоди на розірвання трудового договору із позивачем за поданням генерального директора ДСП «Чорнобильська АЕС» № 47-887 від 21 серпня 2019 року про надання згоди на звільнення провідного інженера ГУП ПЗУ ОСОБА_1 , у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують дотримання порядку вивільнення зазначеного працівника. Зазначила, що порушення роботодавцем під час звільнення її з роботи вимог ст. ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України є підставою для поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 1 а.с. 1-8).

У відзиві на позовну заяву представник ДСП «Чорнобильська АЕС» - Гарнага П.А. просив відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтовував тим, що у зв`язку із завершенням виконання зобов`язань ДСП «Чорнобильська АЕС» за контрактами «Плану здійснення заходів на об`єкті «Укриття» втратили актуальність та були анульовані певні завдання і функції, які виконувались групою управління проектом «План здійснення заходів на об`єкті «Укриття» (ГУП ПЗУ). Згідно з п.2.2 наказу ДСП «Чорнобильська АЕС» № 783 від 14 червня 2019 року «Про зміни в організації виробництва та праці» були розроблені та затверджені зміни до штатного розпису ГУП ПЗУ. Позивач перебувала в трудових відносинах з ДСП «Чорнобильська АЕС» та займала посаду провідного інженера з якості служби забезпечення якості ГУП ПЗУ. Наказом № 76-ш/р від 21 червня 2019 року «Про внесення змін до штатного розпису ГУП ПЗУ», посада провідного інженера з якості служби забезпечення якості ГУП ПЗУ була виключена зі штатного розпису.

Зазначив, що 02 липня 2019 року позивачці було запропоновано іншу наявну на той час роботу, а саме провідного фахівця із стандартизації, сертифікації та якості відділу управління якістю та стандартизації ДСП «Чорнобильська АЕС». Крім того, в подальшому адміністрація підприємства належним чином інформувала працівників, в тому числі і позивачку, посади яких підлягали скороченню про наявні на підприємстві вакантні посади. Оскільки позивач не виявила бажання перевестися на жодну з запропонованих посад, із відповідною заявою до відповідача не зверталась, наказом № 119 ос від 29 серпня 2019 року вона була звільнена з 30 вересня 2019 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

На виконання вимог законодавства на адресу первинної профспілкової організації ЧАЕС листом від 21 серпня 2019 року № 47-887 було направлено подання про надання згоди на звільнення позивача. 30 серпня 2019 року на адресу відповідача надійшов лист ППО ЧАЕС №38-15/274 про надання додаткових документів та інформації у зв`язку з відмовою у наданні згоди на звільнення позивачки, оформленою витягом з протоколу засідання профспілкового комітету ЧАЕС №8 від 28 серпня 2019 року. Листом №47/13-952 від 03 вересня 2019 року підприємство надало вичерпну інформацію та документи щодо процедури вивільнення позивачки та вдруге звернулось за наданням згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповіді профспілкового органу на повторне звернення адміністрацією ДСП «Чорнобильська АЕС» не отримано.

Завдання і функції, які виконувались групою управління проектом «План здійснення заходів на об`єкті «Укриття» (ГУП ПЗУ) були безпосередньо спрямовані на виконання зобов`язань ДСП «Чорнобильська АЕС» за контрактами «Плану здійснення заходів на об`єкті «Укриття», тому жоден з підрозділів ДСП «Чорнобильська АЕС» не здійснював аналогічних або подібних функцій та завдань. Враховуючи, що скорочення штату відбулось в цілому по службі забезпечення якості ГУП ПЗУ, а працівників, що займають таку ж посаду, що і позивачка та виконують таку ж роботу на ДСП «Чорнобильська АЕС» немає, порівняльний аналіз з приводу наявності чи відсутності переважного права залишення на роботі позивачки не проводився. При цьому ні позивачка, а ні первинна профспілкова організація ДСП «Чорнобильська АЕС» при прийнятті рішення про ненадання згоди на звільнення не визначають конкретних осіб, з числа працівників відповідача, перед якими позивачка мала б переважне право залишення на роботі. Таким чином, будь-яких порушень вимог трудового законодавства України при реалізації процедури зміни в організації виробництва та праці на ДСП «Чорнобильська АЕС» та здійснення звільнення позивача з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України з боку ДСП «Чорнобильська АЕС» допущено не було (т. 1 а.с. 79-81).

У відповідь на відзив позивач зазначила, що доводи відповідача є безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, після прийняття відповідачем наказу № 783 її посадові обов`язки як провідного інженера ГУП ПЗУ залишилися тими ж, що і до нього. Вважала, що у відповідача не відбулося змін в організації праці відносно її посади, оскільки посадові обов`язки продовжували діяти на час звільнення (т. 1 а.с. 116-119).

23 січня 2020 року від представника ДСП «Чорнобильська АЕС» - Гарнаги П.А. надійшла письмова заява про застосування позовної давності, в якій просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності, оскільки ОСОБА_1 отримала копію наказу про звільнення 10 вересня 2019 року, а до суду звернулася 25 жовтня 2019 року, тобто з порушенням встановленого місячного строку (т. 1 а.с. 124-125).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 25 лютого 2020 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 з 30 вересня 2019 року на посаді інженера з якості Служби забезпечення якості ГУП ПЗУ на ДСП «Чорнобильська АЕС». Стягнуто з ДСП «Чорнобильська АЕС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2019 року по 25 лютого 2020 року в сумі 128 486,14 грн. без урахування передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Стягнуто з ДСП «Чорнобильська АЕС» на користь держави судовий збір в сумі 2 053,27 грн. (т. 1 а.с. 222, 224-240).

Не погодившись з рішенням суду, 25 березня 2020 року представник ДСП «Чорнобильська АЕС» - Гарнага П.А. направив до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (т. 1 а.с. 245-250).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції було зроблено безпідставний висновок, що відповідачем не був повною мірою виконаний обов`язок запропонувати позивачу іншу роботу виходячи з її спеціальності, освіти та кваліфікації. Зазначив, що позивачу було запропоновано єдину наявну на той час роботу, яка відповідала її кваліфікації, а саме посаду провідного фахівця із стандартизації, сертифікації та якості відділу управління якістю та стандартизації ДСП «Чорнобильська АЕС». У подальшому відповідачем щотижня формувалися звіти про наявні вакантні посади, які електронною поштою направлялися керівнику групи управління проектом «План впровадження заходів на об`єкті «Укриття» для ознайомлення персоналу, що підлягав вивільненню. Позивач не заперечувала, що її було ознайомлено з цими звітами, але вакансій, на які б вона погодилася вони не містили. Також позивачу 14 серпня 2019 року був наданий додаток до попередження №75, яким пропонувалося переведення на вакантні посади, наведені у звіті станом на 12 серпня 2019 року, проте позивач відмовилася поставити підпис про його отримання, про що було складено відповідний акт. Вважає хибним посилання суду на наявність вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачу, на підставі списку працівників, які були прийняті на роботу у період з 02 липня 2019 року по 30 вересня 2019 року.

Також зазначив, що жоден з підрозділів ДСП «Чорнобильська АЕС» не здійснює аналогічних або подібних функцій та завдань, які здійснює група управління проектом «План впровадження заходів на об`єкті «Укриття», де працювала позивач. При цьому суд необґрунтовано зазначив про обов`язок відповідача з визначення переважного права залишення на роботі між позивачем та працівниками наявного у структурі ДСП «Чорнобильська АЕС» відділу з управління якістю та стандартизації, не з`ясувавши чи є їх функціональні завдання та виконувана робота тотожними. Звернув увагу на те, що посада позивача, як і структурний підрозділ, у якому вона працювала, були виключені зі штатного розпису, тому позивачу було вручено попередження. Після вручення попередження позивач на підставі чинного трудового законодавства працювала ще два місяці, виконуючи свої обов`язки. Позивач не зверталася до ДСП «Чорнобильська АЕС» із заявою про працевлаштування, а тому її переведення до ДСП «Чорнобильська АЕС» за умов відсутності її волевиявлення для такого працевлаштування було неможливим. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності, не врахувавши позицію Верховного Суду, оскільки відлік строку необхідно обчислювати саме з 10 вересня 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважала, що рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права (т. 2 а.с. 10-20).

В судовому засіданні представник ДСП «Чорнобильська АЕС» - Топало Р.В. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Позивачка ОСОБА_1 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення третьої особи без самостійних вимог виконуючого обов`язки директора Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» Калашника С.В. представник ДСП «Чорнобильська АЕС» - Топало Р.В. в суді апеляційної інстанції не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 33-34, 105-107).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при звільненні позивача було порушено вимоги ст.ст. 20-21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 41, 42, 43 та 49-2 КЗпП України, а саме не виконано обов`язок по працевлаштуванню позивача та не запропоновано іншої наявної вакантної посади на ДСП «Чорнобильська АЕС», не встановлено факту неможливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на цьому підприємстві і факту відмови позивача від переведення на іншу роботу.

Колегія суддів не погодилась з такими висновками районного суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом № 04л/с від 14 січня 2010 року ОСОБА_1 була переведена з посади інженера по стандартизації 1 категорії ДСП «Чорнобильська АЕС» на посаду ведучого інженера з якості до групи управління проектом «План здійснення заходів на об`єкті «Укриття» (т. 1 а.с. 15).

Посадові права та обов`язки ведучого інженера з якості служби забезпечення якості групи управління проектом «План здійснення заходів на об`єкті «Укриття» закріплені в посадовій інструкції 27Д-ГУП ПОМ, що затверджена 17 червня 2014 року генеральним директором ДСП «Чорнобильська АЕС» ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 28-40).

Наказом ДСП «Чорнобильська АЕС» № 783 від 14 червня 2019 року «Про зміни в організації виробництва та праці» у зв`язку з необхідністю подальшого супроводу робіт на етапі введення в експлуатацію НБК, контролю за виконанням підрядником своїх зобов`язань за контрактом НБК протягом гарантійного періоду, завершення виконань зобов`язань ДСП «Чорнобильська АЕС» за рештою контрактів ПЗУ, а також враховуючи продовження терміну дії договору консультант/клієнт про надання послуг з управління проектами ПЗУ до завершення гарантійного періоду анульовано завдання і функції, які наразі виконуються ГУП ПЗУ, за виключенням тих, які вказані в наказі. Наказано ОСОБА_5 внести відповідні зміни в положення про підрозділ, розробити проект змін до штатного розпису ГУП ПЗУ та надати на затвердження, подати списки працівників, яким у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці необхідно вручити повідомлення про скорочення чисельності або штату працівників (т. 1 а.с. 16).

Наказом ДСП «Чорнобильська АЕС» № 76-ш/р від 21 червня 2019 року «Про внесення змін до штатного розпису ГУП ПЗУ» внесено зміни до штатного розпису групи управління проектом «План здійснення заходів на об`єкті «Укриття» та виключено службу забезпечення якості: посади провідного інженера з якості та провідного інженера скорочені (п. 1.6. наказу) (т. 1 а.с. 17-20).

03 липня 2019 року ОСОБА_1 було вручено повідомлення про скорочення штату працівників № 75 від 02 липня 2019 року, в якому їй повідомлено, що відповідно до ст. 49-2 КЗпП України та наказів ДСП «Чорнобильська АЕС» від 14 червня 2019 року № 783 «Про зміни в організації виробництва та праці» та від 21 червня 2019 року № 76-ш/р «Про внесення змін до штатного розпису ГУП ПЗУ» адміністрація ДСП «Чорнобильська АЕС» повідомляє, що посаду позивача скорочено. При цьому їй пропонується переведення на наявну вакантну посаду: провідного фахівця із стандартизації, сертифікації та якості ВУЯС з оплатою у межах посадового окладу 16371-18030 грн. на період відпустки для догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_2 , з тимчасовим виконанням робіт у зоні відчуження. В разі відмови від переведення на запропоновану посаду з нею буде розірваний трудовий договір на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату працівників) у термін відповідно до чинного законодавства (т. 1 а.с. 21).

За довідкою голови первинної профспілкової організації Чорнобильської АЕС, ОСОБА_1 є членом «Атомпрофспілки» (т. 1 а.с. 60-61)

Подання про надання згоди на звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату було направлено на адресу первинної профспілкової організації ДСП «Чорнобильська АЕС» листом від 21 серпня 2019 року № 47-887 (т. 1 а.с. 84).

Протоколом № 8 засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ЧАЕС від 28 серпня 2019 року постановлено: відповідно до ч. 8 ст. 43 КЗпП України - відмовити у наданні згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 , за поданням генерального директора ДСП «Чорнобильська АЕС» № 47-887 від 21 серпня 2019 року про надання згоди на звільнення провідного інженера ГУП ПЗУ ОСОБА_1 у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують дотримання порядку вивільнення зазначеного працівника відповідно КЗпП України і чинного законодавства (т. 1 а.с. 62-66).

04 вересня 2019 року на адресу відповідача надійшов лист первинної профспілкової організації ДСП «Чорнобильська АЕС» № 38-15/274 від 30 серпня 2019 року про надання додаткових документів та інформації у зв`язку з відмовою у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 86).

Листом № 47/13-952 від 03 вересня 2019 відповідач надав на адресу профспілки інформацію та документи, щодо процедури вивільнення позивача та вдруге звернувся за наданням згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповіді профспілкового органу на повторне звернення адміністрацією ДСП «Чорнобильська АЕС» не отримано (т. 1 а.с. 87).

Наказом в.о. генерального директора ДСП «Чорнобильська АЕС» № 119ос від 29 серпня 2019 року «Про припинення трудового договору», ОСОБА_1 - провідного інженера з якості ГУП ПЗУ/Служба забезпечення якості з 30 вересня 2019 року звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України із зазначенням про виплату вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України, одноразової допомоги в розмірі 3-х кратної середньомісячної заробітної згідно п. 7 ст. 20 вищевказаного Закону, одноразової допомоги та компенсації за невикористані відпустки (т. 1 а.с. 22).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Згідно з ч. 3 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

За змістом ч. 1, 2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України у п. 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Порядок вивільнення працівників, закріплений КЗпП України, включає наступні вимоги, які повинні бути дотримані роботодавцем: строк попередження про наступне вивільнення (не пізніше ніж за два місяці до вивільнення) (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України); врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством (ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України); пропонування працівникові іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України); отримання згоди профспілкового комітету, членом якого є працівник (ст. 43); у разі, якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Як встановлено судом, наказом ДСП «Чорнобильська АЕС» № 783 від 14 червня 2019 року «Про зміни в організації виробництва та праці» було анульовано завдання і функції, які виконуються ГУП ПЗУ (підрозділ, в якому працювала позивач) за виключенням таких: 1.1 Планування і реалізація Контрактів ПЗУ (за винятком контрактів, що реалізовуються в рамках Двосторонніх Проектів і майнового внеску України, за які відповідає Клієнт) відповідно до Правил ЄБРР і Стандартних Умов, враховуючи контроль коштів, що виділяються відповідно до укладених між Клієнтом і ЄБРР угод про грант для проекту; оформленням запитів на виділення додаткового фінансування; складання запитів на розподіл і виплату коштів на адресу ЄБРР; 1.2 Управління ресурсами ГУП та іншими ресурсами Клієнта, наданими для реалізації ПЗУ; 1.3 Утримання наданих Клієнтом Обладнання та приміщень з метою супроводу оптимального функціонування ГУП ПЗУ. Цим же наказом зобов`язано відповідального керівника внести відповідні зміні в положення про підрозділ і розробити проект змін до штатного розпису ГУП ПЗУ для подачі керівнику підприємства на затвердження (т. 1 а.с. 16).

Наказом ДСП «Чорнобильська АЕС» № 76-ш/р від 21 червня 2019 року «Про внесення змін до штатного розпису ГУП ПЗУ» внесено зміни до штатного розпису групи управління проектом «План здійснення заходів на об`єкті «Укриття» та виключено, серед інших, Службу забезпечення якості: посаду провідного інженера з якості та посаду провідного інженера (п. 1.6. наказу) (т. 1 а.с. 17-20).

З метою перевірки чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, судом апеляційної інстанції досліджено штатний розпис з 08 січня 2019 року Групи управління проектом «План здійснення заходів на об`єкті «Укриття», який затверджений у кількості 36 штатних одиниць в.о. генерального директора ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 184-188).

Порівнявши штатний розпис з наказом ДСП «Чорнобильська АЕС» № 76-ш/р від 21 червня 2019 року «Про внесення змін до штатного розпису ГУП ПЗУ» встановлено, що з 36 штатних працівників було скорочено 24 посади працівників, у тому числі і посаду позивачки.

Відповідно до положень ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнала неспроможними і відхилила доводи позивачки про відсутність змін в організації праці, оскільки відбулось скорочення посади, яку обіймала позивач. Доводи позивачки, що її посадові обов`язки продовжували діяти на час звільнення, як доказ відсутності факту скорочення, колегія суддів відхилила з тих підстав, що з часу проведення скорочення посади, попередження позивачки про майбутнє звільнення і до часу звільнення позивачка дійсно продовжувала виконувати роботу в межах двохмісячного строку за посадою із отриманням за це заробітної плати.

Висновок районного суду, що у відповідача на час попередження і звільнення позивачки не відбулось змін в організації праці відносно посади провідного інженера з якості служби забезпечення якості групи управління проектом «План впровадження заходів на об`єкті «Укриття» є таким, що суперечить наявним у справі доказам, зокрема, підтвердженому штатним розписом факту скорочення вищезазначеної посади позивачки.

Матеріалами справи підтверджено, що про скорочення посади і майбутнє звільнення позивачку було попереджено під особистий підпис 03 липня 2019 року, а звільнено позивачку з роботи з 30 вересня 2019 року, таким чином, термін попередження про звільнення, який передбачений КЗпП України, роботодавцем дотриманий.

Оскільки відповідач запропонував вакантні посади позивачу у межах 2-місячного терміну з дня попередження його про звільнення та до дня фактичного звільнення, колегія суддів не вважає порушенням норми ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо дотримання встановлених термінів.

Так, власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, разом з попередженням про звільнення від 02 липня 2019 року № 75 ОСОБА_1 було запропоновано переведення на наявну вакантну посаду: провідного фахівця із стандартизації, сертифікації та якості відділу управління якістю та стандартизації (ВУЯС) з оплатою у межах посадового окладу 16371-18030 грн. на період відпустки для догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_2 , з тимчасовим виконанням робіт у зоні відчуження, проте, позивач не прийняла дану пропозицію із посиланням на можливість обійняти вказану посаду лише до 31 грудня 2019 року (т. 1 а.с. 21).

Водночас, як вбачається з Журналу обліку видачі повідомлень, Додатку до попередження № 224 від 13 серпня 2019 року позивачу було запропоновано переведення на вакантні посади, які є в наявності в ДСП «Чорнобильська АЕС» станом на 12 серпня 2019 року, у додатку до якого міститься звіт про вакансії в ДСП «Чорнобильська АЕС» згідно штатного розпису станом на 12 серпня 2019 року. У даному звіті станом на 12 серпня 2019 року була наявна тільки одна посада, яка відповідала коду професії позивачки згідно штатного розпису: провідний інженер в структурному підрозділі «Спецзв`язок» (т. 1 а.с. 198-204).

14 серпня 2019 року ОСОБА_1 у приміщенні ВУП № 148 була ознайомлена із додатком № 224 до попередження № 75 від 13 серпня 2019 року зі звітом про вакансії згідно штатного розпису станом на 12 серпня 2019 року на 3-х аркушах, який додавався, проте відмовилася від ознайомлення під підпис про що посадовими особами підприємства відповідача ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 був складений акт № 7 від 14 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 205).

На виконання вимог суду першої інстанції відповідачем було надано звіти про вакансії в ДСП «Чорнобильська АЕС» згідно штатного розпису станом на 02 липня 2019 року, 08 липня 2019 року, 15 липня 2019 року, 22 липня 2019 року, 29 липня 2019 року, 05 серпня 2019 року, 12 серпня 2019 року, 19 серпня 2019 року, 27 серпня 2019 року, 02 вересня 2019 року, 09 вересня 2019 року, 16 вересня 2019 року (т. 1 а.с. 142-177).

Вказані звіти начальник відділу управління персоналом ОСОБА_10 направляла головному інженеру проекту ГУП ПЗУ ОСОБА_5 для запропонування іншої роботи працівникам ГУП ПЗУ, посади яких були скорочені, для ознайомлення під підпис (т. 1 а.с. 206-207).

Відповідач посилався на те, що позивачці були запропоновані вакантні посади згідно переліком, проте позивачка не здійснила жодного волевиявлення бути призначеною на посаду відповідно до цього переліку. 15 липня 2019 року позивачка звернулась до Голови профспілкової організації ДСП «Чорнобильська АЕС» з письмовою заявою в якій посилаючись на обставини і наявність пільг просила надати можливість допрацювати на займаній посаді до 23 грудня 2019 року (т. 1 а.с. 212).

Позивачка ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції визнала той факт, що на підприємстві відповідача ДСП «Чорнобильська АЕС» діяла система електронного документообігу через яку на робоче місце позивачки протягом липня - серпня 2019 року в електронній формі надсилались звіти, копії яких долучені до матеріалів справи, про наявність вакантних посад на підприємстві та їх переліком протягом липня-серпня 2019 року вона була ознайомлена про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 1 а.с. 142-173 т. 2 а.с. 29-32).

Зі звітом про наявність вакантних посад станом на 16 вересня 2019 року позивачка не була ознайомлена, оскільки перебувала у черговій відпустці, що підтверджується наданою до суду заявою ОСОБА_1 в якій вона просила надати відпустку з 03 по 29 вересня 2019 року та днем звільнення рахувати 30 вересня 2019 року, копією наказу від 29 серпня 2019 року № 166 про надання відпустки до дня звільнення(т. 1 а.с. 174-176 т. 2 а.с. 44, 83-84, 88).

Зі звіту про вакансії в ДСП «Чорнобильська АЕС» згідно штатного розпису станом на 16 вересня 2019 року вбачається, що були наявні такі вакантні посади: провідний інженер в структурному підрозділі «Спецзв`язок», інженер з налагодження та випробувань 2 категорія в структурному підрозділі «Лабораторія спеціальних вимірювань і високовольтних випробувань», інженер 2 категорія (з обслуговування підстанції) в структурному підрозділі «Група експлуатації обладнання (господарська діяльність), інженер з охорони праці в структурному підрозділі «Група охорони праці на ЧАЕС», інженер 1 категорія в структурному підрозділі «Група технічного обслуговування і ремонту механічної частини вантаж» (т. 1 а.с. 174-177).

Відповідно до наданого відповідачем списку працівників, прийнятих на роботу за період з 02 липня 2019 року по 30 вересня 2019 року на загальних підставах були прийняті на роботу на підприємстві відповідача такі працівники: 15 липня 2019 року ОСОБА_11 інженером з охорони праці 1 категорія групи безпеки ГУП ПЗУ; 18 липня 2019 року ОСОБА_12 аудитором відділу внутрішнього фінансового аудиту13 вересня 2019 року ОСОБА_13 радником генерального директора (т.1 а.с. 178-179 т. 2 а.с. 48-52).

Колегія суддів апеляційного суду проаналізувала кваліфікаційні вимоги вищевказаних посад: радник генерального директора (повна вища освіта (магістр, спеціаліст) за напрямком управління та адміністрування), аудитора відділу внутрішнього фінансового аудита (повна вища освіта (магістр, спеціаліст) за напрямком управління та адміністрування, право), інженером з охорони праці 1 категорія групи охорони праці (повна вища освіта відповідного напряму підготовки (магістр, спеціаліст)) (т. 2 а.с. 41-47 т. 2 а.с. 54-71, 89-99)

За наявними у справі доказами, позивачка ОСОБА_1 має вищу освіту за спеціальністю «вчитель», має сертифікат про участь 18-20 березня 2015 року у семінарі як спеціаліст Інтегрованих Систем Менеджменту, виданий ТОВ «ТЮФ НОРД Україна» (т. 1 а.с. 23-27, 54 т. 2 а.с. 53, 100) при цьому, до суду не надано доказів, щодо наявності у позивачки освіти для зайняття посад провідного інженера в структурному підрозділі «Спецзв`язок», інженера з налагодження та випробувань 2 категорія в структурному підрозділі «Лабораторія спеціальних вимірювань і високовольтних випробувань», інженера 2 категорія (з обслуговування підстанції) в структурному підрозділі «Група експлуатації обладнання (господарська діяльність), інженера з охорони праці в структурному підрозділі «Група охорони праці на ЧАЕС», інженера 1 категорія в структурному підрозділі «Група технічного обслуговування і ремонту механічної частини вантаж» та (або) наявності згоди позивачки на виконання обов`язків за одною із вищевказаних посад.

Посилання позивачки ОСОБА_1 на отриманні нею сертифікати проходження навчання колегія суддів відхилила, оскільки за кожним з цих сертифікатів тривалість навчання (прослуховування курсу) не перевищувала п`яти календарних днів, а зміст вказаних сертифікатів не дає підстав для висновку про отримання позивачкою повної вищої освіти за кваліфікаційними вимогами вищевказаних вакантних посад (т. 2 а.с. 72-82).

Колегія суддів перевірила та відхилила доводи позивачки ОСОБА_1 про наявність у неї переважного права залишення на роботі, врахувавши наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 2, надаються, серед інших, такі гарантовані державою компенсації та пільги: переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування. У разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року. Їм також гарантується працевлаштування з урахуванням їх побажань або можливість навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням у встановленому порядку середньої заробітної плати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року.

При переведенні у зв`язку із станом здоров`я на нижче оплачувану роботу зазначеним працівникам виплачується різниця між попереднім заробітком і заробітком на новій роботі до встановлення інвалідності або одужання, але не більше одного року (пункт 7 частини першої статті 20 вищевказаного Закону).

Відповідно до частини 2 ст. 21 вищезазначеного Закону, пільги, передбачені пунктами 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23 і 27 статті 20, надаються дружині (чоловіку) померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, або опікуну (на час опікунства) дітей померлого. Дружині (чоловіку) померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, а також опікуну дітей померлого видається посвідчення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 є дружиною померлого чоловіка із числа ліквідаторів категорії 2, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується НОМЕР_1 , виданим 23 березня 2005 року Київською обласною державною адміністрацією (т. 1 а.с. 59).

За наданою до суду фотокопією паспорту, 29 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області проведена реєстрацію шлюбу гр. ОСОБА_1 із гр. ОСОБА_14 (т.1 а.с. 9-10)

Проте, відповідно до частини 3 ст. 21 вищевказаного Закону, пільги, передбачені пунктами 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23 і 27 частини першої статті 20, надаються дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт. Дружинам (чоловікам) зазначеної категорії померлих громадян видається посвідчення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу норми ст. 42 КЗпП України вбачається, що переважне право й перевага в залишенні на роботі діють за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших. Тому, коли певну посаду займала одна особа і ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно штатного розпису у групі управління проектом План здійснення заходів на об`єкті «Укриття» наявна лише одна посада провідного інженера з якості, яку займала позивач, тому колегія суддів визнала необґрунтованими доводи позивачки і висновки районного суду з посиланням на ст. 42 КЗпП України і ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що відповідач мав залишити позивача на роботі, оскільки переважне право можна було б реалізувати за наявності аналогічної посади, яка не підлягала б скороченню, а така у штатному розписі відсутня.

За змістом ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця також регламентовано ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Встановлено, що позивачку звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників, а вона є членом Первинної профспілкової організації ЧАЕС, тому для її звільнення необхідна згода профспілки (т. 1 а.с. 61).

Протоколом № 8 засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ЧАЕС від 28 серпня 2019 року постановлено: відповідно до ч. 8 ст. 43 КЗпП України - відмовити у наданні згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 , за поданням генерального директора ДСП «Чорнобильська АЕС» № 47-887 від 21 серпня 2019 року про надання згоди на звільнення провідного інженера ГУП ПЗУ ОСОБА_1 у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують дотримання порядку вивільнення зазначеного працівника відповідно до КЗпП України і чинного законодавства (т. 1 а.с. 62-66).

Таким чином, відповідач звернувшись до Первинної профспілкової організації ЧАЕС з обґрунтованим поданням дотримався вимог ст. 43 КЗпП України при звільненні позивача, а відмову профспілкового органу не можна визнати вмотивованою, при цьому, у справі відсутні докази реагування профспілки на друге звернення роботодавця щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 .

У суді першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності, оскільки ОСОБА_1 отримала копію наказу про звільнення 10 вересня 2019 року, а до суду звернулася 25 жовтня 2019 року, тобто з порушенням встановленого місячного строку (т. 1 а.с. 124-125).

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права.

Констатувавши загальне правило про те, що строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма статті 233 КЗпП України деталізує це правило стосовно випадків звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки: в залежності від того, яка з цих подій відбулася раніше.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 161/7079/17.

В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1 визнала факт отримання нею копії наказу відповідача про звільнення саме 10 вересня 2019 року, пояснюючи це необхідністю доведення необхідності збереження робочого місця до фактичної дати звільнення про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 29-32).

Проте, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог, пропуск строку позивачкою звернення до суду із зазначеними вимогами не застосовувався.

Щодо судового збору.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивачка у справі про поновлення на роботі звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Тому, на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути за рахунок держави на користь ДСП «Чорнобильська АЕС» 3 079,90 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується платіжним дорученням (т. 1 а.с. 251).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» - задовольнити частково.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 25 лютого 2020 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконуючий обов`язки директора Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» Калашник Сергій Васильович про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» (код ЄДРПОУ - 14310862) 3079 грн. 90 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 26 червня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова