Справа № 2-н-1656/10
Провадження № 2-с /263/22/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Ікорська Є.С., ознайомившись із заявою адвоката Звонарьова Валентина Вадимовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про скасування судового наказу у справі № 2-н-1656/10 за заявою Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення із ОСОБА_1 суми боргу за договором кредиту,

ВСТАНОВИЛА:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява адвоката Звонарьова В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про скасування судового наказу у справі № 2-н-1656/10 за заявою Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення із ОСОБА_1 суми боргу за договором кредиту.

На обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 22 квітня 2010 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області у справі № 2-н-1656/10 виданий судовий наказ за заявою Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення із ОСОБА_1 суми боргу за договором кредиту № SAMDN4300 від 02 березня 2005 року у розмірі 14658,75 грн., судові витрати у розмірі 73,29 грн., витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 30 грн., а всього 14735,04 грн. Вважає, що судовий наказ підлягає скасуванню, оскільки Жовтневим районним судом м. Маріуполя копія судового наказу боржнику направлена не була. Про існування судового наказу він випадково дізнався, звернувшись за правовою допомогою. Станом на теперішній час виконавче провадження № 22001498 завершено. Виконавчий лист постановою від 15 грудня 2011 року повернутий стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». На заяву адвоката Звонарьова В.В. про ознайомлення із матеріалами справи № 2-н-1656/10, Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області надана відповідь, що цивільна справа № 2-н-1656/10 знищена, у зв`язку із закінченням строків зберігання. Зазначає, що вимога щодо стягнення суми боргу за договором кредиту, не передбачена ст. 96 ЦПК України в редакції, яка діяла на час видачі судового наказу. При цьому, судом стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 02 березня 2005 року, тобто за п`ятирічний строк, що передував зверненню стягувача до суду. Вказує, що боржник ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Лівобережного (Орджонікідзевського) району міста Маріуполя, тому суперечить вимогам ст. 97 ЦПК України в редакції 2004 року щодо правил підсудності.

Вимогами ч. 1 статті 170 ЦПК України (в редакції на момент отримання заявником копії судового наказу) передбачено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У даному випадку заявник не порушив передбачених ЦПК України строків звернення з заявою про скасування судового наказу, тому що з моменту отримання адвокатом Звонарьовим В.В. копії наказу 30 червня 2020 року до його звернення до суду з заявою про скасування цього наказу - 06 липня 2020 року не пройшло 15 днів.

Заява про скасування судового наказу відповідає вимогам ст. 170 ЦПК України.

Так, на одну із підстав скасування судового наказу адвокат Звонарьов В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилається на те, що вимога щодо стягнення суми боргу за договором кредиту, не передбачена ст. 96 ЦПК України в редакції, яка діяла на час видачі судового наказу, однак така не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України (в редакції, чинній на час видачі оскаржуваного судового наказу) судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вичиненому у письмовій формі.

Що стосується доводів заявника про застосування позовної давності, слід зазначити, що суд позбавлений можливості перевірити дану обставину з огляду на те, що матеріали справи № 2-н-1656/10 знищені, у зв`язку з чим неможливо перевірити умови правочину, укладеного між стягувачем і боржником у вигляді кредитного договору від 02 березня 2005 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Клопотання боржником про поворот виконання судового наказу не заявлено, тому суд не вирішує.

Враховуючи наведене, та оскільки із заяви адвоката Звонарьова В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про скасування судового наказу вбачається спір про право, суд вважає за необхідне скасувати судовий наказ та роз`яснити Закритому акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» право на звернення до суду із тими самими вимогами у порядку спрощеного позовного провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 127, 170-172, 259-261, 353 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА:

Заяву адвоката Звонарьова Валентина Вадимовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про скасування судового наказу у справі № 2-н-1656/10 за заявою Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення із ОСОБА_1 суми боргу за договором кредиту, - задовольнити.

Скасувати судовий наказ від 22 квітня 2010 року у справі № 2-н-1656/10, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» суми боргу за договором кредиту № SAMDN4300 від 02 березня 2005 року у розмірі 14658,75 грн., судові витрати у розмірі 73,29 грн., витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 30 грн., а всього 14735,04 грн.

Роз`яснити стягувачу його право звернутись до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є.С. Ікорська