ПЕРВОМАЙСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року м. Первомайськ

Справа :484/633/20

Номер провадження : 2/484/600/20

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі судді Фортуни Т.Ю., за участю секретаря судового засідання - Козака М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, держави Україна в особі державного органу Управління Державної казначейської служби України у Первомайському районі Миколаївської області, держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Некрасенка О.А.

представника відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області - Поворознюк І.В.

встановив:

Позивач ОСОБА_1 21.02.2020 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, держави Україна в особі державного органу - Управління Державної казначейської служби України у Первомайському районі Миколаївської області, держави Україна в особі держаного органу - Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, в якому просить: зобов`язати державу Україну в особі державного органу Управління Державної казначейської служби України у Первомайському районі Миколаївської області повернути йому суму штрафу, сплаченого на користь держави в розмірі 510 грн. згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 10.12.2019 року, №59711373; стягнути з держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області на його користь матеріальну шкоду, завдану протиправним рішенням інспектора СРПП №3 Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2, в розмірі 69 290 грн.; стягнути з держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області моральну шкоду, завдану протиправним рішенням інспектора СРПП №3 Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2, в розмірі 10 000 грн., а також стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 24.04.2019 року відносно нього інспектором СРПП №3 Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2, було винесено відносно нього постанову серії ДПО18 №290932 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Зазначену постанову у справі про адміністративне правопорушення було скасовано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2019 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що внаслідок цього, а саме протиправних дій інспектора СРПП №3 Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 , йому було спричинено моральну та матеріальну шкоду, яку він просить стягнути з відповідачів.

Завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн. позивач обґрунтовує тим, що він є пенсіонер, ветеран органів внутрішніх справ України, який прослужив понад 25 років в ОВС України і пішов у відставку з посади заступника Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області через травму, отриману під час виконання службового обов`язку. Він був шокований неграмотними та протиправними діями інспектора СРПП № 3 Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2 . Віддавши служінню в ОВС України все своє життя і здоров`я, вимушений був відстоювати справедливість не за допомогою поліції, а позиваючись до суду проти поліції. Це принизило його честь і гідність як ветерана ОВС України. Захворювання на гіпертонію та сахарний діабет призводить до того, що любе хвилювання або нервова ситуація провокує підвищення цукру в крові та артеріального тиску. Це потягло пригнічений стан, через що він почав до всього нервово ставитись. Було порушено звичні нормальні життєві зв`язки, через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунки з оточуючими людьми. Зазначену суму моральної шкоди обґрунтовує необхідністю компенсувати емоційні страждання, які довелося перенести йому та його родині, та витрати, пов`язані із відновленням його психічного стану, відпочинком від усього, що сталося з ним та членами його сім`ї.

Завдану матеріальну шкоду позивач обґрунтовує так: 510 грн. - сплата штрафу на виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП; 520 грн. - витрати на поїздку до м. Одеса в П`ятий апеляційний адміністративний суд; 640 грн. - переклад документа з польської мови на українську; 520 грн. - проїзд до м. Одеса та до м. Первомайськ; 67 610 грн. - грошові кошти, які він мав отримати відповідно до дозволу на роботу на території Республіка Польща.

Ухвалою судді від 25.02.2020 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків.

05.03.2020 року на виконання вказаної ухвали судді позивачем було подано через канцелярію суду уточнену позовну заяву

Ухвалою судді від 06.03.2020 року було відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25.03.2020 року від представника відповідача: Головного управління Національної поліції в Миколаївській області - Поворознюк І.В. поштою надійшов відзив, в якому зазначено, що позов не визнають та заперечують проти задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки позивачем не обґрунтовано позовні вимоги та не надано жодних належних доказів щодо спричинення йому моральної та матеріальної шкоди саме внаслідок незаконних дій відповідачів. На думку відповідача, позивач не зазначив у чому саме проявилися наслідки моральної шкоди, а також не довів, що розлади його здоров`я пов`язані з обставинами закриття справи про адміністративне правопорушення. Просила відмовити в задоволенні позову.

30.03.2020 року від представника відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області - Хмельницького В.С. поштою надійшов відзив, в якому зазначено, що позов не визнають повністю та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що позивач просить стягнути з Держави сплачений штраф згідно постанови органу Державної виконавчої служби (ДВС) про закінчення виконавчого провадження від 10.12.2019 року №59711373, але жодного доказу щодо скасування цієї постанови та залучення органу ДВС у якості відповідача не наведено. Щодо позовних вимог про відшкодування шкоди, представник відповідача у відзиві зазначає, що шкода, завдана органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України) чи (та) його посадовими чи службовими особами, відшкодовується відповідно державою, АРК або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання їх рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Щодо вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди вказав, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження спричиненої йому матеріальної та моральної шкоди, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та завданою шкодою, а також не надано документів щодо протиправності дій поліції. Також зазначив, що у разі стягнення шкоди завданої органами поліції, шкода повинна стягуватися з Держави України, а не з органу Казначейства. Просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідач - Управління Державної казначейської служби України у Первомайському районі Миколаївської області відзив на позов не надав.

У судову засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі.

Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Миколаївській області заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі.

Від представників Управління Державної казначейської служби України у Первомайському районі Миколаївської області та Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області надійшли заяви про розгляд справи у їхню відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - є ветераном органів внутрішніх справ України.

Постановою серії ДПО 18 № 290932 від 24.04.2019 р. у справі по адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором СРПП № 3 Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_2, накладено на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2019 р., яке набрало законної сили 24.12.2019 р., вищезазначену постанову скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Відповідно до постанови державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 10.12.2019 р. ВП № 59711373 здійснено повне фактичне виконання постанови ДПО 18 № 290932 від 24.04.2019 р.; стягнуто 510 грн.; виконавче провадження закінчено.

Згідно з дозволом на роботу іноземця на території Республіки Польща від 06.12.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Склад» видало дозвіл на роботу на території Республіки Польща ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якості водія сідлового тягача на підставі трудового договору на певний строк за щомісячну заробітну плату брутто не нижче ніж 2 100 PLN на місяць; дозвіл на роботу діє з 06.12.2018 р. по 05.12.2021 р.

У вказівках до вказаного дозволу зазначено, що суб`єкт, який доручає виконання роботи іноземцем, зобов`язаний письмово повідомити воєводу, який видав дозвіл на роботу, протягом семи днів про такі обставини, зокрема: початок роботи іноземцем іншого характеру або на іншій посаді, ніж зазначено в дозволі на роботу, на умовах, зазначених у ч. 1b ст. 88f Закону Про сприяння працевлаштування та установах ринку праці.

Відповідно до квитанції 0.0..1 від 03.03.2020 р. ОСОБА_1 сплатив 600 грн. за послуги з перекладу договору з польської мови; квитанції 0.0..2 від 03.03.2020 р. ОСОБА_1 сплатив 25 грн. комісії з платника; 0.0..2 (номери квитанцій співпадають) від 03.03.2020 р. ОСОБА_1 сплатив 15 грн. комісію за обслуговування; всього 640 грн.

Згідно з квитком УАНН № 378744 з м. Первомайськ до м. Одеса 15.10.2019 р. та квитком УАНН № 378748 з м. Одеса до м. Первомайськ 18.10.2019 р. вартість проїзду становила 260 грн. в кожну сторону; всього 520 грн.

Витрати на придбання вказаних квитків позивач обґрунтовує поїздкою до П`ятого апеляційного адміністративного суду для участі у розгляді справи про скасування постанови серії ДПО 18 № 290932 від 24.04.2019 р.

Згідно з квитком УАНН № 378755 з м. Первомайськ до м. Одеса 02.03.2020 р. та квитком УАНН № 378764 з м. Одеса до м. Первомайськ 04.10.2020 р. вартість проїзду становила 260 грн. в кожну сторону; всього 520 грн. Зазначення дати поїздки 04.10.2020 р. позивач пов`язує технічною помилкою, з чим суд погоджується, оскільки квиток продано 04.03.2020 р., про що зазначено на корінці квитка.

Відповідно до постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.06.2019 р., яку постановою Миколаївського апеляційного суду від 27.09.2019 р. залишено без змін, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні 24.04.2019 р . адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; накладено стягнення у виді штрафу 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Відповідно до довідки від 30.06.2020 р. КНП «ПЦМБЛ» та виписки із медичної карти щодо стану здоров`я ОСОБА_1 він має гіпертонічну хворобу та цукровий діабет.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» Поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно ч. 3 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди.

У ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізособа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізособа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізособи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках учинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів держвлади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

У п. 4 ч. 1 ст. 2 закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адмінправопорушення.

Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 р. № 640/16169/17.

Твердження представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про те, що між скасуванням постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та завданням йому моральної шкоди не має причинного зв`язку, не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, скасування самої постанови про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків.

За змістом пунктів 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45, цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Аналогічна позиція зазначена і в ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на яку посилаються позивачі в позові.

Верховний суд у своїй практиці, зокрема, у справах № 521/10640/15-ц і № 520/3307/16-ц, виходить з того, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ураховуючи обставини справи, глибину фізичних та душевних страждань позивача, характер та тривалості його немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд приходить до висновку про зменшення заявленою позивачем розміру моральної шкоди та вважає за необхідним та достатнім визначити розмір моральної шкоди, яке підлягає стягненню на користь позивача в сумі 2 000 грн.

Решта заявленої суми моральної шкоди, суд вважає необґрунтованою.

Щодо вимоги позивача про стягнення майнової шкоди 67 610 грн., які він мав отримати відповідно до дозволу на роботу на території Республіка Польща.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивач стверджує, що він міг би отримати 67 610 грн. відповідно до дозволу на роботу на території Республіка Польща.

Разом з тим, відповідно до дослідженого судом дозволу, позивача запрошували на роботу водієм.

Водночас, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності 14.06.2019 р. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, через що він був, зокрема позбавлений права керування транспортними засобами на один рік, виключає можливість його виконувати обов`язки водія у визначений ним період (п`ять місяців з 16.10.2019 р.).

Суд не знаходить обґрунтованими доводи позивача та його представника, що ОСОБА_1 відповідно до вказаного дозволу міг виконувати іншу роботу, не пов`язану із правом керування транспортними засобами, оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у вказаній частині.

Щодо вимог позивача про стягнення 510 грн. штрафу на виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про помилково обраний позивачем спосіб захисту в цій частині позову.

Щодо вимог позивача про стягнення 520 грн. витрат на поїздку до м. Одеса в П`ятий апеляційний адміністративний суд.

Відповідно до ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду.

Статтею 135 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Відповідно до ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі; якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Оскільки зазначені витрати позивача пов`язані із розглядом справи іншого провадження, яке відбувалось в до м. Одеса в П`ятому апеляційному адміністративному суді, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи вищевикладене, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Вирішення питання про розподіл судових витрат.

Щодо вимоги позивача про стягнення 640 грн. витрат на переклад документа з польської мови на українську та 520 грн. витрат на проїзд до м. Одеса та до м. Первомайськ, які за своєю природою є судовими витратами.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами; визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача грошових коштів, які він мав отримати відповідно до дозволу на роботу на території Республіка Польща, витрати на оплату послуг з перекладу та на придбання квитків до м. Одеса та до м. Первомайськ покладаються за рахунок позивача.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на сплату судового збору в сумі 840 грн.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Статтею 7 ЗУ «Про судовий збір» встановлено перелік підстав, відповідно до яких сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, до яких повернення помилково сплаченого судового збору не віднесено.

Порядком про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, визначено процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії.

Ураховуючи викладене, питання про повернення позивачу помилково сплаченого судового збору у даному провадженні вирішенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 1-14, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, 22, 23, 1166, 1167, 1174 ЦК України, суд

ухвалив:

- позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, держави Україна в особі державного органу Управління Державної казначейської служби України у Первомайському районі Миколаївської області, держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади, в сумі 2 000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.), шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України;

- в задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Інформація про сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Некрасенко Олександр Анатолійович, адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Головне управління Національної поліції в Миколаївській області, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5, .

представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Миколаївській області: Поворознюк Інга Вікторівна, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5, ;

відповідач: Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, адреса: 54055, м. Миколаїв, пр. Центральний, 141-в, ;

відповідач: Управління Державної казначейської служби України у Первомайському районі Миколаївської області, адреса: 55213, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. В. Яновича, 15, .

Повний текст судового рішення складено 10 липня 2020 року.

Суддя Т.Ю. Фортуна