Провадження № 2/344/1193/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд із наведеним позовом, вимогами якого просила суд про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; призначити її опікуном дітей; залишити місце реєстрації та проживання дітей за місцем її проживання; стягувати з відповідачів в її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідачів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

В обґрунтування позову зазначила, що є бабою дітей по лінії матері. Починаючи з 2004 року мати ОСОБА_4 і ОСОБА_7 - ОСОБА_3 зловживає алкогольними напоями, а з 2009 року не працює. Останні два роки залишала дітей на декілька днів чи тижнів, а з квітня 2019 року залишила дітей та не повернулась до цього часу. Від дітей на вулиці втікає та відмовляється спілкуватися з ними. Починаючи з 2011 року батько дітей ОСОБА_2 жодного разу не відвідав дітей, його не бачила ні позивач з чоловіком, ні сусіди, ні діти. Батьки не цікавляться здоров`ям синів, не займаються їх лікуванням, не піклуються про фізичний і духовний розвиток, не забезпечують їх необхідним харчуванням, матеріальної допомоги не надають.

Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково. Просив суд відмовити у задоволенні позову в частині вимоги про позбавлення його батьківських прав. У відзиві вказав, що після розлучення з ОСОБА_3 протягом 2011 - 2014 років він неодноразово приїздив до дітей і завжди їм привозив продукти та одяг. Проте матір дітей разом із бабою (позивачем) не пускали його навіть на подвір`я. Після декількох приїздів до дітей, він все ж таки перестав їх відвідувати. Разом з тим, протягом 2014 - 2016 років він постійно телефонував синам, кожні два тижні - місяць передавав продукти харчування, пропонував дітям переїхати до нього у нову сім`ю. Він офіційно працює, має стабільний заробіток, проживає у великому просторому будинку, де для синів можуть бути виділені окремі кімнати. Також вказав, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів.

У відповіді на відзив представник позивача вказав, що відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів того, що він на протязі оспорюваного періоду надавав допомогу дітям, у зв`язку із чим просив суд про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги щодо ОСОБА_2 не визнали з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. Представник вказав, що вимоги позову в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є необґрунтованими, у зв`язку із чим позов в частині стягнення аліментів з нього позбавлений правових підстав для задоволення.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради позов в частині позбавлення відповідачів батьківських прав підтримала із посиланням на висновок органу опіки та піклування. Щодо позовної вимоги про призначення позивача опікуном дітей вказала, що ОСОБА_1 із заявою до органу опіки та піклування про надання висновку про призначення її опікуном дітей не зверталась, а тому відповідного висновку суду не було надано.

Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання не з`являлась, про час місця розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08 лютого 2018 року ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_3 - матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08 лютого 2018 року ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_3 - матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходились у зареєстрованому шлюбі із 19 жовтня 2004 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2011 року розірвано.

Даним судовим рішенням дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_7 залишено на проживанні з матір`ю.

На даний час діти проживають з позивачем та її чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 , за цією адресою також зареєстровані, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 1852 від 29 жовтня 2019 року.

В акті обстеження матеріально-побутових умов від 16 вересня 2019 року, який позивач долучила до позовної заяви, зазначено, що дітям створені задовільні умови проживання.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що мати дітей - ОСОБА_3 за вказаною адресою зареєстрована, однак фактично не проживає.

ОСОБА_4 є учнем Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею. Відповідно до характеристики на учня від 18 вересня 2019 року № 09/01-13/2019 він навчається за спеціальністю «Слюсар з ремонту рухомого складу». Проявляє інтерес до навчання, пропусків занять без поважних причин не має. ОСОБА_4 охайний, доброзичливий.

ОСОБА_5 навчається у Крихівецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на учня від 20 вересня 2019 року № 200 він має навчальні досягнення початкового рівня. Виявив нейтральне ставлення до навчання, на уроках часто неуважний, домашні завдання виконує частково і несистематично. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Батьки не приділяють належної уваги вихованню та навчанню сина. Жодного разу не відвідували батьківські збори. Батько не цікавиться дитиною взагалі. ОСОБА_7 про тата говорить вкрай рідко, дуже мало і з образою. Відколи вихованням ОСОБА_7 почала займатися бабуся, оцінки значно покращилися, дитина стала уважнішою та активнішою на уроках.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає адресою: АДРЕСА_2 .

На даний час ОСОБА_2 знаходиться у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Від даних шлюбних відносин у відповідача ОСОБА_2 є троє дітей, які на даний час є малолітніми, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження.

ОСОБА_2 працює в ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Долинанафтогаз» на посаді оператора цеху ППН. Згідно довідки про доходи № 1040 від 18 листопада 2019 року загальна сума його доходу за період з травня по жовтень 2019 року (з вирахуванням внесків та податків) становила 66 801 грн. 67 коп.

За час роботи ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивного боку, що підтверджується службовою характеристикою.

В своїй позовній заяві позивач зазначила підставу позбавлення батьківських прав відповідачів те, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Орган опіки та піклування у своєму висновку вказує на доцільність позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

В процесі розгляду справи судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не бере взагалі ніякої участі у їх вихованні та утриманні. У судові засідання мати дітей не з`являлась, будучи запрошеною на засідання комісії з питань захисту прав дитини, жодних пояснень (усних чи письмових) комісії та суду не надавала.

ОСОБА_3 будучи усвідомленою про наявність спору щодо позбавлення її батьківських прав жодних дій для відновлення спілкування з дітьми не вчиняла, свої інтереси поставила вище інтересів дітей. Наведене свідчить що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав.

Натомість відповідач ОСОБА_2 вживає заходи щодо відновлення спілкування із дітьми, проти позбавлення їх батьківських прав заперечує. У судовому засіданні не заперечував проти перерахування коштів на дітей на рахунок позивача в добровільному порядку. Під час розгляду справи в суді відвідував дітей, надавав їм кошти.

За обставин недоведеності свідомого нехтування батьком дітей своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між ним та позивачем, які не можуть дійти порозуміння у питаннях участі батька у вихованні дітей, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.

Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч. 3 ст. 60 ЦК України).

Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ч. 4 ст. 60 ЦК України).

Даними правовими нормами передбачено що відносно малолітньої особи, яка позбавлена батьківського піклування судом встановлюється опіка, над неповнолітньою особою - піклування.

У відповідності до ст. 31 ЦК України малолітньою особою є фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років.

За змістом ст. 32 ЦК України фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років вважається неповнолітньою особою.

ОСОБА_4 виповнилось п`ятнадцять років, тобто він є неповнолітньою особою. ОСОБА_5 виповнилось дванадцять років, що свідчить про те, що він є малолітнім.

Однією з вимог позивач просить суд призначити її опікуном обох дітей, що не узгоджується із положеннями ст. 60 ЦК України, оскільки над неповнолітньою дитиною, у випадку позбавлення її батьківського піклування, може бути встановлено тільки піклування, а не опіка.

Правом змінити предмет позову позивач не скористалась.

Із відповідною заявою до органу опіки та піклування про призначення її опікуном чи піклувальником дітей, ОСОБА_1 чи її представник не звертались, у зв`язку із чим відповідного висновку суду не було надано.

Наведене, із урахуванням положень ч. ч. 3 та 4 ст. 60 ЦК України позбавляє суд можливості призначення ОСОБА_1 опікуном та піклувальником ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України).

ОСОБА_4 є дитиною п`ятнадцятирічного віку, отже, може самостійно обирати з ким проживати, тому вимога позивача про визначення місця його проживання з бабою не може бути задоволеною.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна (ч. 3 ст. 29 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Малолітній ОСОБА_5 багато років проживає з бабою ОСОБА_1 . За цей час відповідачі свідомо проживають окремо за іншими адресами.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечував проти проживання дітей з бабою (позивачем), тому суд вважає що спору між сторонами щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 не має, та не існувало на момент звернення із позовом до суду, так як дитина, ще за довго до виникнення спору, проживала за місцем проживання позивача.

Суд не знаходить правових підстав для задоволення вимоги про визначення місця проживання дітей, у тому числі малолітнього ОСОБА_7 , з бабою ОСОБА_1 .

Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

За змістом роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно ч. 2 ст. 258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Виходячи зі змісту даних норм сімейного законодавства та роз`яснень пленуму Верховного Суду України одержувачем аліментів на утримання дитини може бути не тільки один із батьків, а й баба дитини.

Твердження представника відповідача про те що у випадку відмови у задоволенні позову про позбавлення батька батьківських прав, відсутня можливість стягнення аліментів на користь баби, суд вважає безпідставними, так як визначений у ст. 180 СК України обов`язок батьків утримувати свою дитину є безумовним і беззастережним. Відповідно до положень ст. 188 цього кодексу батьки можуть бути звільнені від такого обов`язку за лише за рішенням суду у визначених законом випадках, проте відповідач, як батько дітей, з відповідним позовом до суду не звертався.

Судом вже було встановлено що на відміну від батьків, вихованням та утриманням дітей займається позивач. Діти проживають з позивачем, остання відвідує батьківські збори, стежить за станом здоров`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , витрачає особисті кошти на їх лікування.

У спірних правовідносинах суд не знаходить підстав вважати що ОСОБА_1 не може бути одержувачем аліментів на дітей.

В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Позивач обрала спосіб присудження аліментів у частці від заробітку, тому можливість стягнення аліментів у відмінний спосіб (твердій грошовій сумі) позбавлена правових підстав.

За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень

При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує потреби дітей щодо належного утримання, вік платників аліментів, рівень доходів відповідача ОСОБА_2 , який офіційно працевлаштований, рівень доходів одержувача аліментів, а також її вік, зокрема те, що як вона є особою пенсійного віку, дохід отримує від пенсійних виплат, також враховує наявність у ОСОБА_2 ще трьох дітей від іншого шлюбу.

Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що із ОСОБА_3 слід стягувати аліменти у запропонованому позивачем розмірі - 1/3 частини від всіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Із ОСОБА_2 слід стягувати аліменти в розмірі 1/5 частини від всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, оскільки саме такий розмір аліментів забезпечить баланс між потребами усіх його дітей та його фінансовими можливостями.

Що стосується часу до якого слід стягувати аліменти, то суд виходить із положень ч. 2 ст. 183 СК України, де визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Тому аліменти слід стягувати до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - 31 жовтня 2019 року.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір в дохід держави, за вимогу про позбавлення її батьківських прав, а також за вимогу про стягнення із неї аліментів, що із урахуванням ставок, що діяли на момент звернення із позовом до суду, становить 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок. З відповідача ОСОБА_2 слід стягнути 768 (вісімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору за вимогу про стягнення із нього аліментів.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України встановлено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Тому рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць слід допустити до негайного виконання.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165, 180-182 Сімейного кодексу України, ст. ст. 29, 31, 32, 60, 63 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 247, 259, 263, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , батьківських прав стосовно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від всіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/5 частини від всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 31 жовтня 2019 року.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок UA6026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок UA6026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 768 (вісімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк апеляційного оскарження рішення суду обчислюється з урахуванням вимог п. 3 Розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 07 липня 2020 року.