КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/1691/20 головуючий у суді І інстанції: Осаулов А.А.
провадження №22-ц/824/5936/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києвавід 17 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року позивач звернулась до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів, у якому просила стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на свою користь збитки, що включають у себе шкоду у розмірі 200000,00грн., що гарантована ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 3 % річних 18015,00грн., інфляційні збитки 60840,00грн., а всього 278495,00грн., тобто кошти за порушення, на її думку, строків виконання грошового зобов`язання, визначених ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що грошові кошти вкладу є майном, право на відшкодування коштів вкладу є майновим правом. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався положеннями п. 1 ч. 2 ст. 186 ЦПК України та зазначив, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги про стягнення з Фонду гарантування вкладників фізичних осіб інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період після виплати Фондом відшкодування за вкладами стосуються безпосередньо правомірності дій останнього, пов`язаних з виплатою вкладнику відшкодування за вкладами, тому підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічноз`ясованихобставин, на якісторонипосилаються як на підставу своїхвимог і заперечень, підтверджених тимидоказами, якібулидосліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним щодо спірних правовідносин.

Спір щодо права фізичної особи на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі, що не перевищує 200000,00грн. є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі№ 820/3770/16, від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц та від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18.

Встановлено, що у січні 2020 року позивач звернулась із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів, у якому просила стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на свою користь збитки, що включають у себе шкоду у розмірі 200000,00грн., що гарантована ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 3 % річних 18015,00грн., інфляційні збитки 60840,00грн., а всього 278495,00грн., тобто кошти за порушення, на її думку, строків виконання грошового зобов`язання, визначених ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 1-3).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів (а.с. 7).

Суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлені у позові вимоги із врахування повноважень відповідача є спором про виконання Фондом своїх делегованих йому державою владних управлінських функцій, оскільки такий спір пов`язаний із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, тому є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки вимоги, які зазначені у позовній заяві, зокрема, щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, що гарантована ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 3% річних та інфляційнихвтрат, стосуються безпосередньо правомірності дій Фонду, а тому вимоги позивача у цій справі повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 725/5833/16-ц.

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти вкладу є майном, право на відшкодування коштів вкладу є майновим правом, а також, що публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вимоги про стягнення з Фонду гарантування вкладників фізичних осіб інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період після виплати Фондом відшкодування за вкладами стосуються безпосередньо правомірності дій останнього, пов`язаних з виплатою вкладнику відшкодування за вкладами, а тому підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених урішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами п. 1 ч. 2 ст. 186 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківськогорайонного суду міста Києва від 17 січня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «23» червня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова О.І. Сліпченко