Справа № 465/581/20 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/807/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника ТзОВ «Мані Флоу» - Слєсаренка Я.В., представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 31 січня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на адміністративний корпус, загальною площею 3562,2 кв.м. який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

Заборонено будь-яким особам, які відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наділені повноваженнями державних реєстраторів, зокрема, але не виключно, будь-яким державним реєстраторам, нотаріусам, державним реєстраторам Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, а також будь-яким іншим особам, що наділені повноваженнями відповідно до законодавства України вчиняти реєстраційні дії, приймати будь-які рішення, щодо адміністративного корпусу, загальною площею 3562,2 кв.м. який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

Заборонено будь-яким особам, які відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наділені повноваженнями державних реєстраторів, зокрема, але не виключно, будь-яким державним реєстраторам, нотаріусам, державним реєстраторам Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, а також будь-яким іншим особам, що наділені повноваженнями відповідно до законодавства України вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які записи, змінювати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-які записи, скасовувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо адміністративного корпусу, загальною площею 3562,2 кв.м. який знаходиться за адресою: адміністративного корпусу, загальною площею 3562,2 кв.м. який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Ухвалу суду оскаржило ТзОВ «Мані Флоу».

В апеляційній сказі покликається на те, що зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається з яким саме позовом має намір в подальшому звернутися ОСОБА_1 , відповідно суд першої інстанції не досліджував наскільки співмірними будуть вжиті заходи забезпечення позову відносно заявлених, в майбутньому, позовних вимог.

З огляну на зазначене, накладати арешт на майно, що належить третій особі - ТзОВ Мані Флоу» та обмежувати його як власника та третіх осіб у правах щодо вчинення дій по відношенню до зазначеного майна є протиправним.

Вказує, що право власності ТзОВ «Мані Флоу» на нерухоме майно - адміністративний корпус, загальною площею 3562,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 01, виникло на підставі постанови Західного апеляційного господарського суду від 26 грудня 2019 року по справі №910/56/19, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.

В межах даної справи господарським судом було встановлено, що зазначене нерухоме майно, власником якого було ПАТ «БГ БАНК», вибуло з володіння його власника на користь ТОВ «АЛЬФА ГРУП КОНТИНЕНТ», неправомірно, на підставі нікчемного правочину.

Відповідно судом було застосовано наслідки нікчемного правочину, поновлено право власності законного власника в особі його правонаступника, яким являється -ТзОВ «Мані Флоу».

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 , як учаснику спірних правовідносин, було достеменно відомо про обставини набуття вище зазначеного нерухомого майна, факт прийняття Західним апеляційним господарським судом постанови по справі №910/56/19 від 26 грудня 2019 року та про незаконність правочинів на підставі яких ОСОБА_4 придбав приміщення, що розташоване у АДРЕСА_1 , та наступну передачу зазначеного нерухомого майна в іпотеку ОСОБА_1 .

Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 31 січня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзОВ «Мані Флоу» - Слєсаренка Я.В. на підтримання апеляційної скарги, представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до приписів частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як убачається з матеріалів справи, 31 січня 2020 року ОСОБА_1 через адвоката Болюбаша А.Р. звернувся із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення.

Заяву мотивував тим, що 27 грудня 2019 року між ними та ОСОБА_4 було укладено договір позики згідно яким він надав відповідачу грошові кошти в сумі 2 329 288,50 гривень, що було еквівалентно 100 000 доларів США зі строком повернення до 31 грудня 2020 року.

На забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань за Договором позики між ОСОБА_4 (Іпотекодавець) та ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) було укладено Іпотечний договір від 27 грудня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 978, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Холявкою В.Я.

Предметом іпотеки за цим договором є адміністративний корпус, загальною площею 3562,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані про обтяження Приміщення на підставі Іпотечного договору були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою від 15 січня 2020 №196350165.

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 з вимогою про дострокове повернення грошових коштів до 23 січня 2020 р. включно.

Також він довідався, що державним реєстратором Кіріченком Віталієм Васильовичем Глинянської міської ради Золочівського району, Львівської області, 15 січня 2020 року були проведені реєстраційні дії, а саме: здійснено зміну власника частки у розмірі 99/100 на Приміщення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 січня 2020 №197448643, та згідно з цією інформаційною довідкою, зник запис про наявність іпотеки.

ОСОБА_1 має обґрунтовані сумніви у поверненні йому грошових коштів за Договором позики, так як вищезазначені записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо безпідставного зникнення іпотеки, свідчать про те, що він може залишитись без грошових коштів, і без приміщення, яке було передано йому в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 , а тому вимушений звернутися до суду з проханням про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви, оскільки тільки таким чином, може реалізувати своє право на ефективний захист порушених прав.

Також встановлено, що в провадженні Франківського районного суду м. Львова з 10 лютого 2020 року знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 грудня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Холявка В.Я., зареєстрованого в реєстрі за №978 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 у розмірі 2 329 288,50 гривень за договором позики від 27 грудня 2019 року та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: на адміністративний корпус, загальною площею 3562,2 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу з прилюдних торгів за узгодженою в іпотечному договорі вартістю: 8 255 000 гривень.

Отже, між сторонами ( ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ) дійсно виник спір і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_5 за договором позики від 27 грудня 2019 року.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано вжив передбачені статтею 150 ЦПК України заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 грудня 2019 року до вирішення справи по суті.

Такі заходи забезпечення позову є співмірними відносно заявлених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги про порушення прав ТзОВ «Мані Флоу» внаслідок накладення арешту на спірне майно за адресою: АДРЕСА_1 , не знайшли свого підтвердження.

Дійсно, право власності ТзОВ «Мані Флоу» на нерухоме майно - адміністративний корпус, загальною площею 3562,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту 01, виникло на підставі постанови Західного апеляційного господарського суду від 26 грудня 2019 року по справі №910/56/19, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.

Однак, в межах касаційного провадження ухвалою від 28 січня 2020 року у справі №910/56/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 28 січня 2020 року зупинив дію постанови Західного апеляційного господарського суду від 26 грудня 2019 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку (т.1 а.с.165-166), а постановою від 26 лютого 2020 року скасував постанову Західного апеляційного господарського суду від 26 грудня 2019 року (на підставі якої зареєстровано право власності на адміністративний корпус, загальною площею 3562,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ), а справу передано на новий розгляду до суду першої інстанції (т.1 а.с.126-146).

За таких обставин відсутні порушення прав ТзОВ «Мані Флоу» щодо арештованого майна за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки Товариство не є його законним власником на даний час.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» - залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 31 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 липня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.