22-ц/804/1682/20
266/6710/18

Єдиний унікальний номер 266/6710/18
Номер провадження 22-ц/804/1682/20
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

сторони:

позивач Комунальне комерційне підприємства «Маріупольтепломережа»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2020 року, повний текст якого складено 02 березня 2020 року, постановленого у складі судді Курбанової Н.М. -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог

У листопаді 2018 року позивач ККП «Маріупольтепломережа» звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 62 306,64 грн., яка складається з основного боргу у сумі 41 572,53 грн., суми інфляційних витрат за весь час прострочення зобов`язання у сумі 16 885,98 грн., 3 % річних складають 3848,13 грн., та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є власником квартири, яка розташована за адресом: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № 109456, є споживачем теплової енергії. У зв`язку з несплатою за спожиту теплову енергію за період з 01 травня 2010 року по 01 квітня 2019 року має заборгованість в сумі 41 572,53 грн., у добровільному порядку заборгованість не погашає. З метою захисту своїх інтересів позивач звертався до Приморського районного суду міста Маріуполя із заявою про видачу судового наказу, однак ухвалою суду (справа № 266/2302/18) від 20 липня 2018 року судовий наказ від 16 травня 2018 року за заявою ОСОБА_1 було скасовано.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2020 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість за теплову енергію з 01 травня 2015 року по 01 квітня 2019 року у розмірі 31 081,31 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ККП «Маріупольтепломережа» за період з 01 травня 2015 року по 01 квітня 2019 року 3% річних у розмірі 1527,29 грн., інфляційні витрати у розмірі 5499,80 грн. і витрати зі сплати судового збору в розмірі 878,89 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що позивачем доведено факт неналежного виконання зобов`язання відповідача щодо сплати коштів за отримані житлово-комунальні послуги, який обізнаний про такий обов`язок, оскільки був присутнім при постановленні рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2010 року з аналогічним предметом позову, за участю тих же сторін. Разом з тим до спірних правовідносин в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 травня 2010 року по 01 травня 2015 року слід застосувати позовну давність.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст

06 квітня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2020 року. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом не розглянуто клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, судом була порушена процесуальна стадія судових дебатів, не було проголошено у судовому засіданні вступної та резолютивної частин рішення суду, порушено таємницю знаходження судді у нарадчій кімнаті.

Суд не прийняв в якості доказів письмові пояснення по справі та довідку голови ОСББ «Новоросійська 10» про те, що вона не допускала в період з листопада 2017 року по вересень 2018 року представників позивача до приладів обліку теплової енергії.

Між сторонами у справі відсутні договірні відносини. Позивачем не надано розрахунку в підтвердження щомісячної заборгованості та постанови НКРЕКП про встановлені тарифи для ККП «Маріупольтепломережа». Суд залишив поза увагою відсутність актів показників приборів обліку теплової енергії за певні періоди. Показники в деяких актах, наданих позивачем, є суперечливими, частина актів не підписана «представником» від користувача будинку АДРЕСА_2 або представниками КПП «Маріупольтепломережа». Тому надані документи не мають ознак первинних, що підтверджують відомості про господарську операцію, та переносяться до облікових регістрів позивача, і не можуть бути належними доказами.

У виписці показань будинкового приладу обліку теплової енергії, та розрахунку витрат спожитої теплової енергії, (які по формі і по суті ідентичні), наданих позивачем в якості доказів, дані показників приладу обліку теплової енергії за окремі періоди не відповідають даним показників приладу обліку теплової енергії зазначеним у вищенаведених актах зняття показників приборів обліку теплової енергії, чому суд не дав належної оцінки.

Також позивачем не було надано рішення виконкому Маріупольської міської ради про затвердження норм витрат гарячої води споживачами м.Маріуполя, не надано постанови НКРЕКП про встановлені тарифи для ККП «Маріупольтепломережа». В наведений розрахунок за спожиту гарячу воду, не враховано, що в «літні» місяці постачання гарячої води не відбувалося.

Перерахунок ККП «Маріупольтепломережа» щодо заборгованості за спожиту теплову енергію на підставі того, що у структурі тарифу на виробництво теплової енергії ККП «Маріупольтепломережа» левова частка складає витрати на паливо (газ) для виробництва теплової енергії котельнями (понад 80 %) та у зв`язку з набранням чинності рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року по справі № 826/9665/16 за запитом відповідача зроблено не було.

При застосуванні судом позовної давності, 3 % річних та інфляційних витрат було порушено норми матеріального права.

Аргументи учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ККП «Маріупольтепломережа» просить залишити її без задоволення, оскільки позивач проводив нарахування за надані послуги з централізованого опалення згідно чинного законодавства та діючих тарифів. Суд об`єктивно та законно, оцінивши всі обставини та докази у справі, ухвалив справедливе рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

2.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресом: АДРЕСА_1 та згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг від 12 лютого 2019 року зареєстрований з 29 липня 1992 року по теперішній час.

Для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за цим адресом на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № 109456, опалювана площа складає 57,4 кв.м.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води є Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа».

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2010 року (справа №2-3863/10) було задоволено позов ККП «Маріупольтепломережа», стягнуто на користь позивача із ОСОБА_1 заборгованість за теплову енергію за період з 01 квітня 2007 року по 01 березня 2010 року, за опалення у квартирі АДРЕСА_3 .

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 20 липня 2018 року (справа № 266/2302/18), скасовано судовий наказ Приморського районного суду міста Маріуполя від 16 травня 2018 року про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості з оплати теплової енергії за період з 01 травня 2015 року по 01 квітня 2018 року в сумі 32 678,74 грн., 3% річних 2480,63 грн., інфляційні витрати 12 611,74грн. та судовий збір.

Згідно наданого розрахунку за вказаним адресом у відповідача утворилась заборгованість за користування тепловою енергією та гарячого водопостачання за період з 01 травня 2015 року по 01 квітня 2018 року у розмірі 32 678, 74 грн., сума інфляційних втрат 12 611,74 грн., 3% річних 2480,63 грн., а всього 47 771,11 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Правовідносини з приводу постачання теплової енергії, що виникли між сторонами, регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24 червня 2004 року) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції закону від 09 листопада 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами /тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Нормою ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до п.3 Правил, послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до ч.3 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно п.12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири... У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Відсутність договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії не є підставою для не стягнення заборгованості за послуги опалення, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачами. Споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тарифи на теплопостачання і гаряче водопостачання формуються відповідно до п. 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року № 1198-VІІ, ст.ст. 5, 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» та Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869.

Позивачем, на підтвердження наданих розрахунків заборгованості, були надані суду виписка показань будинкового приладу обліку теплової енергії та вартість 1 кв.м для буд. АДРЕСА_2 за спірний період, а також акти прийняття теплового вузла обліку та акти зняття теплового вузла з комерційного обліку, розрахунок витрат спожитої теплової енергії згідно встановлених тарифів.

Відповідач у апеляційній скарзі стверджує про те, що рішення суду про стягнення боргу ґрунтується на припущеннях, проте в свою чергу, будь-яких належних та допустимих доказів на спростування розрахунку чи іншого розміру заборгованості (розрахунку) за отриманні послуги, зокрема, стосовно завищених тарифів, встановлених за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, суду не надав. З вимогами про проведення відповідного перерахунку, у встановленому законом порядку не звертався.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції, встановивши наявність порушеного права позивача, дійшов правильного висновку про те, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати за послуги з постачання централізованого опалення, яка підлягає стягненню у межах строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції також стягнув з відповідача на користь ККП «Маріупольтепломережа» інфляційні втрати у розмірі 5499,80 грн. та 3% річних у розмірі 1527,29 грн., з таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За своєю правовою природою, правовідносини з надання комунальних послуг є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15.

Доводи апеляційної скарги щодо не вирішення клопотання про розгляд справи у загальному порядку та порушення судом таємниці нарадчої кімнати є безпідставними.

Дана справа в силу своїх властивостей відповідно до положень ч.6 ст.19 ЦПК України віднесена законом до категорії малозначних справ, які згідно ч.1 ст.274 ЦПК України підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Правила вирішення клопотань сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження чи загального позовного провадження визначені положеннями ч.ч. 2-6 ст.277 ЦПК України, які не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Згідно ч.8 ст.279 ЦПК при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться, а за положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України вихід до нарадчої кімнати відбувається після проведення судових дебатів.

Ухвалою Приморського районного суду від 14 лютого 2019 року у даній справі було відкрито провадження, розгляд справи відповідно до положень ч.6 ст.19, ч.1 ст.274 ЦПК України призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони, які викликалися судом, давали свої пояснення в судовому засіданні, судові дебати по справі не проводились.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. При встановленні фактичних обставин справи судом не порушено норм процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 09 липня 2020 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева