Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2206/19

09 червня 2020 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді - Грещука Р.П.

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача, адвоката - Гураша М.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається.

Свої вимоги мотивує тим, що вона проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2 , який 19.10.2017 року між ними розірвано, про що свідчить копія рішення про розірвання шлюбу. За час спільного проживання у них народилося два сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишились проживати з нею та знаходяться на її утримання та вихованні. Відповідно до рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2014 року відповідач сплачував на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, однак після досягнення старшим сином повноліття останній припинив сплачувати аліменти на його користь, не цікавиться його потребами, матеріальної допомоги добровільно не дає. З 01.09.2019 року їхній син є студентом першого курсу денного відділення Факультету виробничих технологій Технічного університету міста Кошице, філія в Прешові та проживає в гуртожитку за місцем навчання. Крім того зазначила, що при поступленні сина до університету була потрачена значна частина коштів на переклад документів, нотаріальне завірення документів, проїзд та оплата проживання у гуртожитку. Відповідач ОСОБА_2 жодних коштів на вказані вище витрати не надавав. Зазначає, що весь тягар матеріального утримання сина, пов`язаного з його навчанням та проживанням, покладений на неї. Також вказала, що в неї на утримання є ще неповнолітній син ОСОБА_4 , на утримання якого відповідач сплачує аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно, проте така сума коштів, на її думку, є не недостатньою. Ствердила, що вона працює продавцем в магазині «Хліб», де отримує мінімальну заробітну плату,інших доходів у неї не має. Крім того, на протязі останніх трьох місяців вона перебувала на лікарняному, так як перенесла операцію та потребувала особливого догляду. Відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровою, працездатною людиною, працює по тимчасових заробітках та отримує дохід, а тому, на її думку, має змогу допомагати повнолітньому синові, який навчається.

Просить суд, ухвалити рішення, який стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час його навчання, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним віку 23 років.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі, вважає їх незаконними та необґрунтованими. Зазначає, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, оскільки 03.05.2017 року він був звільнений з роботи у зв`язку з скороченням чисельності штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України і був взятий на облік з підстав безробіття в районний центр зайнятості з виплатою допомоги по безробіттю, однак на даний час така допомога припинена і у зв`язку з чим погіршилося його матеріальне становище. Зазначає, що власного житла в нього не має, а він фактично проживає у приміщенні невеликої літньої кухні, яка належить його сестрі ОСОБА_5 , не працює, а тільки підробляє тимчасовими заробітками, підсобного господарства не веде, підприємницькою діяльністю не займається, у зв`язку з чим, його доходи є мізерними, а в зимовий період фактично відсутні. Крім того, хворіє і не може працювати на важких фізичних роботах. Просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю, з підстав наведених в позовній заяві і просить його задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гураш М.В. в судовому засідання позов позивача не визнав і просить в його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що останній не має змоги надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові, який навчається, оскільки знаходиться у важкому матеріальному становищі.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача - адвоката Гураша М.В., дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі проживали в зареєстрованому шлюбі, який 19.10.2017 року між ними розірвано в судовому порядку, що стверджується копією рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2017 року ( а.с.14).

У шлюбі в сторін по справі народилося двоє дітей - сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвами про їх народження ( а.с.11-12).

Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2014 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття ( а.с.15-17).

Крім того, згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.03.2019 року змінено розмір аліментів, визначений рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області та присуджено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочато з дати набрання рішенням суду законної сили (а.с. 27-31).

Встановлено, що у зв`язку з досягнення сином ОСОБА_3 повноліття стягнення аліментів з відповідача на його утримання припинилося.

Як ствердила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 відповідач матеріальної допомоги повнолітньому синові не надає та не цікавиться його потребами.

Судом також перевірено, що на даний час син сторін по справі ОСОБА_3 є студентом першого курсу денного відділення на здобуття ступеня бакалавра факультету Виробничих Технологій Технічного університету міста Кошице, філія в Прешові терміном навчання три роки, про що свідчить підтвердження від 21.08.2019 року з перекладом на українську мову та завірене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 70031 ( а.с.18-21).

В судовому засіданні також встановлено, що позивачем, готуючись до поступлення сина ОСОБА_3 до вузу, була потрачена значна частина коштів на переклад документів, нотаріальне завірення документів, проїзд та оплата проживання у гуртожитку, придбання навчальних матеріалів, що стверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень та фіскальних чеків ( а.с.22-26).

Факт проживання повнолітнього сина ОСОБА_3 , з матір`ю ОСОБА_1 - позивачем по справі, стверджується актом №1969 обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.10.2019 року ( а.с.32).

Дохід позивача свідчить про те, що вона не взмозі належним чином надавати матеріальну допомогу дитині, яка навчається і її доходів є недостатньо для самостійного утримання сина. Вона працює на посаді продавця, де отримує невисоку заробітну плату. Вказаний факт стверджується довідкою про доходи №83 від 09.10.2019 року, виданою підприємцем ОСОБА_7 ( а.с.33). Інших доходів у неї немає.

Також встановлено, позивач хворіла і у зв`язку з чим перенесла операцію та потребувала особливого догляду, що стверджується виписками з історії хвороби ( а.с.34-37).

Позивач в судовому засіданні ствердила, що відповідач ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги позивачу ОСОБА_1 , а тому останній важко матеріально утримувати дітей, в тому числі і повнолітнього сина, який навчається.

З документів, долучених відповідачем ОСОБА_2 до матеріалів справи також вбачається, що останній власного житла не має, а проживає у сестри в літній кухні і умови його проживання є незадовільні, земельної ділянки не має, підприємницькою діяльністю не займається. Єдиним джерелом для існування є тимчасові заробітки. Згідно розрахунку із сплати аліментів станом на 01.12.2019 року заборгованість по аліментах в нього незначна 4,91грн. ( а.с.51-53).

Отже, в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи відповідача ОСОБА_2 про його важке матеріальне становище.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України (статті 198 - 201).

Згідно із ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п.20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Дитина має отримати освіту, направлену на її загальний культурний розвиток і завдячуючи якій дитина могла б, виходячи із рівності можливостей, розвивати свої здібності і особисте судження, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності та стати корисним членом суспільства.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за її освіту та навчання; така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України.

А тому, оцінюючи всі наявні докази, долучені сторонами до матеріалів справи, матеріальний стан дитини та платника аліментів, а також вік та стан здоров`я останнього, суд вважає, що відповідач взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак в меншому розмірі, ніж просить позивач ОСОБА_1 , а саме: в сумі 850 грн. щомісячно, на час його навчання, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення дитиною віку 23 років.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 840 грн. 80 коп судового збору в дохід держави.

На підставі ст.ст.182, 199, 200 СК України, керуючись ст. 141, ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається - задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 850 (вісімсот п"ятдесят) грн. щомісячно на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час його навчання, починаючи з 29.10.2019 року і до закінчення ним навчання, але не більш, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в дохід держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 30.06.2020 року.