Справа № 637/598/18
Провадження №2/628/70/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Клімової С.В.,

за участю: секретаря Бавики Л.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Куп`янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду Харківської області, Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про встановлення факту порушення права на справедливий суд, порушення факту права на ефективний засіб правового захисту та відшкодування моральної шкоди -,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до Шевченківського районного суду Харківської області, Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про встановлення факту порушення права на справедливий суд, порушення факту права на ефективний засіб правового захисту та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилався на те, що 03.09.2012 року та п`ять з половиною років він неодноразово звертався до органів прокуратури відповідачів, у зв`язку з недовірою до останніх, до Президента України та законів України, НАБУ, на неправомірні дії службових осіб Шевченківського райсуду Харківської області стосовно незаконного знищення матеріалів цивільної справи за № 2-265/04 та фальсифікацію всіх реєстрів, ненадання двох неідентичних постанов вищевказаного суду по адміністративній справі за № 2-а-7/09, неправомірних дій службових осіб відповідачів стосовно зловживання своїм службовим становищем та неправомірних дій працівників Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області, які було розглянуто з порушенням норм кримінально -процесуального права, Закону України «Про звернення громадян» та було неодноразово відмовлено в порушенні кримінальної справи та прокуратурою області в порушення всіх норм права та моралі передано на розгляд до осіб дії яких оскаржуються, направлення прокуратурою області заяви позивача від 17.07.2014 року до районної прокуратури на розгляд фактів дії службових осіб прокуратури Харківської області, що унеможливлює її розгляд, чим останніми було порушено ст.1,6.13 Європейської конвенції про захист основоположних свобод та прав людини, ст.40 Конституції України ст. 7.8,12,16,19.20 Закону України « Про звернення громадян»

27.07.2016 року заступником керівника Ізюмської місцевої прокуратури О.Михаліком було прийнято рішення з перевищенням своїх повноважень в якому останній вказав, що в подальшому його звернення розглядатися не будуть, з врахуванням неодноразового невиконання судових рішень Балаклійського районного суду Харківської області та Генеральної прокуратури України до сьогоднішнього дня, які є обов`язкові до виконання та вказують на неправомірні дії останніх з 2009 року, прокурором на порушення ст.55,56 КПК України було відмовлено на видачу та копіювання двох неідентичних вищевказаних постанов Шевченківського райсуду Харківської області в різниці одного аркушу машинописного тексту та всіх процесуальних документів та надано парадоксальну відповідь про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за № 0000001, а не наглядового за №40/09, тим самим визнаючи, за останнім статус потерпілого, який виникає в позивача з моменту подачі заяви про злочин,чим останнім було порушено ст.6,13 Конвенції - право позивача на ефективне звернення до правосуддя, при розгляді цивільних справ в Чугуївському міському суді Харківської області до ДКС про відшкодування моральної шкоди було відмовлено в задоволені позовних вимог, у зв`язку з неможливістю ненадання оригіналів двох неідентичних постанов в різниці одного аркушу машинописного тексту, справа за №637/228/15-ц; №636/228/15-ц, що є безумовною підставою спричинення та відшкодування моральної шкоди. Крім цього прокуратурою Харківської області 02.03.2018 року тільки через 65 місяців, після подачі першої заяви про вчинення кримінального правопорушення, на виконання ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.02.2018 року за № 000312, яка постановлена на підставі ухвали ВСС України від 12.07.2017 року (справа №637/1195/15-ц), і факти які встановлені в останній мають преюдиціальний характер та не підлягають доказуванню в суді: справа провадженням не відкривалася, не розглядалася та не закривалася, звернення позивача про вчинення кримінального правопорушення було внесено де ЄРДР за ч.1 ст.365 КК України, що вказує на неправомірні дії відповідачів відносно внесення заяви про вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про упереджене ставлення відповідачів до розгляду його вищевказаних звернень,винні особи покарання не понесли, моральна шкода не відшкодована і є достатньою підставою для спричинення та відшкодування моральної шкоди. Всі вищевказані дії стосовно вищевказаної бездіяльності оскаржувалися до Шевченківського районного суду Харківської області, Червонозаводського районного суду м. Харкова, з порушенням ст.6 Конвенції стосовно доступу до правосуддя, без повідомлення про розгляд справ позивачу, упередженого та небезстороннього розгляду матеріалів кримінальних проваджень, із врахуванням порушення прав позивача при розгляді заяв про відвід складу суду, та викладення фактів в заявах про кримінальне правопорушення, які стосуються осіб які розглядали останні, та не вчинення будь - яких дій з боку Ізюмської місцевої прокуратури, прокуратури Харківської області стосовно вищевказаних дій на розгляд заяв неупередженим та безстороннім судом, що є достатньою підставою для спричинення та відшкодування моральної шкоди. Неправомірними діями відповідачі спричинили йому моральну шкоду, яка виражається в неодноразових порушеннях його прав на ефективне звернення до правосуддя, та на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі: невнесення заяв про кримінальне правопорушення в ЄРДР в розумний строк, передачі звернень до осіб дії та бездіяльність яких оскаржуються, ненадання двох неідентичних постанов Шевченківського райсуду Харківської області, розгляд справ упередженим та небезстороннім судом без повідомлення про розгляд позивача, невиконання основних задач кримінального провадження. Він переносить суттєві душевні страждання та переживання в зв`язку з тим, що відчуває абсолютну безпомічність перед відповідачами щодо захисту своїх прав, що підриває у нього віру у можливість захисту своїх інтересів правовими методами, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду Харківської області від 24 травня 2018 року вищевказану позовну заяву повернуто до канцелярії суду для вирішення питання відповідно до положень ч.6 ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою судді апеляційного суду Харківської області від 05 червня 2018 року визначена підсудність справи за вищевказаним позовом Куп`янському міськрайонному суду Харківської області.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 637/598/18, провадження № 61-12097св19, рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду Харківської області, Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про встановлення факту порушення права на справедливий суд, порушення факту права на ефективний засіб правового захисту та відшкодування моральної шкоди - скасовано та справу направлено на новий розгляд до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області.

Ухвалою судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду Харківської області, Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про встановлення факту порушення права на справедливий суд, порушення факту права на ефективний засіб правового захисту та відшкодування моральної шкоди.

Ухвало Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 листопада 2019 року проведено підготовчий розгляд справи та справу призначено до судового розгляду.

Ухвало Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2020 року передано матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду Харківської області, Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про встановлення факту порушення права на справедливий суд, порушення факту права на ефективний засіб правового захисту та відшкодування моральної шкоди керівнику апарату Куп`янського міськрайонного суду Харківської області для подальшого розподілу відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України для розгляду заяви про відвід судді.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 30.06.2020 року в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів було відмовлено.

Відповідач Шевченківський районний суд Харківської області надали до суду відзив на позовну заяву в якому зазначили, що позивач вже не одноразово звертався до різних судів з аналогічним позовом по яким вже ухвалено судові рішення. На теперішній час позивач змінює суб`єктивний склад сторін, ціну позову, формулювання, однак предмет і підстави всіх позовів є тотожними, тим самим зловживає своїми процесуальними правами. Відповідач позов не визнає та просить суд закрити провадження у справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити надавши аналогічні пояснення, які викладені в позовній заяві, в подальшому надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідачів Ізюмської місцевої прокуратури і прокуратури Харківської області у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначивши, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки раніше позивач звертався до судів з аналогічними позовними заявами, відповідно до рішень судів різних інстанцій в задоволенні позовів ОСОБА_1 було відмовлено. В даному позові предмет і підстави всіх позовів є тотожними.

Відповідач Шевченківський районний суд Харківської області в судове засідання не з`явився, надіславши суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечує, просить закрити провадження у справі.

Відповідач Державна казначейська служба України у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду з відмітками « про отримання судової повістки».

У відповідності до п.1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

Заслухавши позивача, представників відповідачів, з`ясувавши думку відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

Так судом встановлені наступні фактичні обставини.

07.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на неправомірні дії службових осіб Шевченківського суду Харківської області та бездіяльність прокурора Шевченківського району щодо невнесення відповідних даних до ЄРДР на підставі його звернення від 02.09.2014 р. про вчинення кримінальних правопорушень та невнесення даних до ЄРДР на підставі джерел обставин, які вказують на кримінальне правопорушення та просив зобов`язати прокурора внести відповідні відомості в ЄРДР відповідно до ст.214 КПК України та заявлений відвід всьому складу Шевченківського районного суду Харківської області./ справа № 637/1087/14/.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2014 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Шевченківського району Харківської області було відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2014 року заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого судді Шевченківського районного суду Харківської області Стеганцова С.М. залишено без задоволення.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2014 року відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2014 року заява ОСОБА_1 про відвід слідчого судді Шевченківського районного суду Харківської області Стеганцова С.М. залишено без розгляду.

Згідно ухвали Шевченківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2014 р. у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Шевченківського району Харківської області відмовлено.

ОСОБА_1 24.12.2012 року звернувся до прокурора Шевченківського району Харківської області із заявою про скоєння кримінального правопорушення службовими особами Шевченківського районного суду Харківської області.

24.12.2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 була внесена інформація по скарзі на незаконні дії службових осіб Шевченківського районного суду Харківської області, фальсифікації матеріалів цивільної справи, винесення завідомо неправосудного рішення, правова кваліфікація не визначена.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження 16.07.2012 року до Шевченківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до прокуратури Шевченківського району Харківської області, прокуратури Харківської області про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неправомірними діями органу прокуратури.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 21 серпня 2012 року Шевченківського районного суду Харківської області позов ОСОБА_1 до прокуратури Шевченківського району Харківської області, прокуратури Харківської області про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неправомірними діями органу прокуратури повернута позивачеві.

Ухвалою колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 05.11.2012 р. , апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, ухвала Шевченківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2012 р. залишена без змін.

Відповідно постанови прокуратури Шевченківського району Харківської області про відмову у порушенні кримінальної справи від 12 вересня 2012 р. прокурором прокуратури Шевченківського району Харківської області відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні судді Шевченківського районного суду Харківської області Стеганцова ОСОБА_4 .М. у зв`язку з відсутністю в її діях складів злочинів, передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 375 КК України.

Постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 29 грудня 2012 р. слідчим прокуратури Шевченківського району Харківської області закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 24.12.2012 р. у зв`язку з відсутністю в діях судді Шевченківського районного суду Харківської області Стеганцова С.М., секретаря судового засідання Реуцької Н.В. та секретаря суду ОСОБА_5 складу кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367, 375, 382 КК України.

Відповідно до ухвали від 04.03.2013 р. у задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови слідчого прокуратури Шевченківського району Харківської області Юревич М.В. про закриття кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000001 від 24 грудня 2012 року відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2013 р. ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду Харківської області від 04.03.2013 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови слідчого прокуратури Шевченківського району Харківської області від 29.12.2012 року про закриття кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування № 0000001 від 24.12.2012 року залишено без змін.

Матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000001 не містять відповідь прокуратури від 22.04.2014 року за № 35-191-12 та 27.07.2016 року та відповідь про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0000001.

04.03.2015 року до Шевченківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. /№ 637/228/15-ц/

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 05 березня 2015 року позов ОСОБА_1 направлено до апеляційного суду Харківської області для визначення підсудності.

Згідно ухвали апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2015 року визначено підсудність щодо розгляду позову ОСОБА_1 Чугуївському міському суду Харківської області.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 травня 2016 року в позові ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

30 серпня 2016 року ухвалою апеляційного суду Харківської області рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11.05.2016 р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2017 р. рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11.05.2016 р. та ухвала апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2016 р. залишені без змін.

Як встановлено, 07.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою від 01.02.2017 року./ справа № 646/4008/17.

Ухвалою від 07.08.2017 р. слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скарга Ципляка С.М. на бездіяльність прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 01 лютого 2017 року повернута

ОСОБА_1 матеріалів перевірки № 40/09 вбачається, що звернення ОСОБА_1 , яке надійшло з Генеральної прокуратури України прокуратурою Харківської області направлено прокурору Шевченківського району для організації перевірки викладених доводів рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

В скарзі ОСОБА_1 від 28.08.2009 року адресованій Генеральному прокурору України просить порушити кримінальну справу відносно судді Шевченківського районного суду Харківської області Тордіі Е.Н та ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області ст. лейтенанта міліції Юсифова А.Н.

Постановою від 23.12.2009 р. Балаклійського районного суду Харківської області постанова слідчого прокуратури Шевченківського району Харківської області від 18 вересня 2009 року про відмову в порушенні кримінальної справи від 18 вересня 2009 р. скасована.

Відповідно постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 26 січня 2010 р. слідчим прокуратури Шевченківського району Харківської області відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні судді Шевченківського районного суду Харківської області Тордія ОСОБА_6 .Н. у зв`язку з відсутністю в її діях складів злочинів, передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367, 375 КК України та у порушенні кримінальної справи у відношенні ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складів злочинів передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367 КК України відмовлено.

11.10.2010 року постановою Балаклійського районного суду Харківської області постанова слідчого прокуратури Шевченківського району Харківської області від 26 січня 2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи у відношенні судді Шевченківського районного суду Харківської області ОСОБА_8 .Н у зв`язку з відсутністю в її діях складів злочинів, передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367, 375 КК України та у порушенні кримінальної справи у відношенні ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складів злочинів передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367 КК України скасована, повернені матеріали для проведення додаткової перевірки.

Постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 10 листопада 2010 р. слідчим прокуратури Шевченківського району Харківської області відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні судді Шевченківського районного суду Харківської області Тордіі ОСОБА_6 .Н у зв`язку з відсутністю в її діях складів злочинів, передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367, 375 КК України та у порушенні кримінальної справи у відношенні ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складів злочинів передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367 КК України відмовлено.

Ухвалою від 13.12.2010 р. апеляційного суду Харківської області постанова Шевченківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2010 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову прокуратури Шевченківського району Харківської області про відмову у порушенні кримінальної справи від 10 листопада 2010 року скасована.

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області постанова слідчого прокуратури Шевченківського району Харківської області від 28 лютого 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи у відношенні судді Шевченківського районного суду Харківської області Тордіі Е.Н., у зв`язку з відсутністю в її діях складів злочинів, передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367, 375 КК України та у порушенні кримінальної справи у відношенні ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складів злочинів передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367 КК України скасована.

Відповідно постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 01 квітня 2011 р. слідчим прокуратури Шевченківського району Харківської області відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні судді Шевченківського районного суду Харківської області Тордіі Е.Н. у зв`язку з відсутністю в її діях складів злочинів, передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367, 375 КК України та у порушенні кримінальної справи у відношенні ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_9 Н ОСОБА_10 у зв`язку з відсутністю в його діях складів злочинів передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367 КК України відмовлено.

Постановою старшого прокурора першого наглядового відділу управління нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими органів прокуратури Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України від 16 січня 2012 року постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 01.04.2011 р. стосовно судді ОСОБА_11 та ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області Юсифова А.Н. скасована.

Відповідно постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 10 лютого 2012 р. слідчим прокуратури Шевченківського району Харківської області відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні судді Шевченківського районного суду Харківської області Тордіі Е.Н., у зв`язку з відсутністю в її діях складів злочинів, передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367, 375 КК України та у порушенні кримінальної справи у відношенні ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складів злочинів передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367 КК України відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2012 року постанова Чугуївського міського суду Харківської області від 18 липня 2012 року скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення на постанову помічника прокурора від 10 лютого 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно судді Шевченківського районного суду Харківської області Тордії Е.Н. залишено без змін.

Постановою від 30 серпня 2012 року Шевченківського районного суду Харківської області постанова від 02.02.2009 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, складену ДІМ Шевченківського РВ ГУМВС України та провадження у справі в частині скасування протоколу про адміністративне правопорушення закрито.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 31.01.2014 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03.03.2014 р. рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 31.01.2014 р. змінено і позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 300 грн. у відшкодування моральної шкоди.

02.03.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000312 була внесена інформація про те, що до прокуратури Харківської області надійшла ухвала Червонозаводського районного суду м. Харкова, якою зобов`язано внести відомості до ЄРДР, викладені у заяві ОСОБА_1 від 19.01.2018 за фактом перевищення службових повноважень головою Шевченківського районного суду Харківської області Стеганцовим С.М. та окремими працівниками суду за попередньою правовою кваліфікацією ст. 365 ч.1 КК України

Відповідно ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.02.2018 р. скарга ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури Харківської області щодо невнесення до єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 19 січня 2018 р. задоволена частково та зобов`язано компетентних осіб прокуратури Харківської області внести відповідні відомості за заявою представника ОСОБА_1 від 19 січня 2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань

Згідно рішення від 20.02.2015 р. в позові ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до Шевченківського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою прокуратури Харківської області від 17 травня 2018 р. кримінальне провадження № 0000312 від 02.03.2018 р. за ч. 1 ст. 365 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, тобто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України

Відповідно листа Шевченківського районного суду Харківської області № 01-27/50/2018 р. від 30.11.2018 р., справи № 637/79/13 за заявою ОСОБА_1 про відвід слідчого судді Тордія Е.Н. (поданою у справі № 637/72/13 та долученою до неї), № 637/236/13 за заявою ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження, № 637/78/13 за заявою ОСОБА_1 про відвід слідчого судді Тордія Е.Н.(поданою у справі № 637/3/13 та долученою до неї) знищені за актом Шевченківського районного суду Харківської області № 1 від 12.05.2017 року (про знищення 1 789 справ), затвердженим протоколом засідання ЕПК Держархіву Харківської області 30.06.2017 року, оскільки згідно статті 9 Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, затв. Наказом Державної судової адміністрації України № 22 від 11.02.2010 року , зареєстрованому в Мінюсті України 03.03.2010 року № 201/17496, чинного на момент вчинення відповідних дій, їх строк зберігання становить 3 роки. Крім того, згідно даних автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» справ під №№ 637/923/14-к , № 637/1235/14-к, № 637/816-к не існує.

Згідно листа голови Червонозаводського районного суду м. Харкова № 52542 від 17.12.2018 р. справи за скаргами на дії та рішення правоохоронних органів за 2014 рік знищені, у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.02.2014 р. в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Харківської області та зобов`язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовлено.

Відповідно ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.07.2014 р., скарга ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Харківської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань залишена без задоволення.

Як вбачається із листа Балаклійського районного суду Харківської області № 12-11/37/18 від 21.12-10, матеріали справи № 4-20/11 за скаргою ОСОБА_1 про відмову в порушенні кримінальної справи надати не мають можливості, оскільки справи знищено по закінченню строку зберігання згідно Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання (3 роки ст. 11). Акт № 1 погоджено Протоколом ЕПК Державного архіву Харківської області № 12 від 14.12.2016 р. За № 4-2/11 в Балаклійському суді Харківської області значиться інша справа (про встановлення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_14 ).

В частині посилань позивача ОСОБА_1 на відмову Ізюмської місцевої прокуратури в наданні дозволу на копіювання документів з матеріалів наглядового провадження №40/09, йому повідомлено про звернення із відповідною заявою до прокуратури Шевченківського району Харківської області. Прокурором району листом від 31.08.2015 №35-191-12 ОСОБА_1 повідомлено про те, що він може ознайомитися з матеріалами перевірки про відмову у порушенні кримінальної справи №40/09 у будь-який зручний для нього час з 09.00 до 18.00 у приміщенні прокуратури району.

Відповідь заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Михаліка О.І. на звернення ОСОБА_1 , викладена в листі №04-54-781-16 від 27.07.2016, не містить інформації про припинення розгляду звернень заявника, а лише роз`яснює останньому положення ст. ст. 8, 16 Закону України «Про звернення громадян».

Скарга ОСОБА_1 на бездіяльність заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Михаліка О.І. щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його письмовими зверненнями та на відповідь місцевої прокуратури, якою останньому роз`яснено положення ст. ст. 8, 16 Закону України «Про звернення громадян» розглянута Шевченківським районним судом Харківської області (справа №637/816/16-к). Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено ( а.с. 4-32, 53-81, 85-86, 93-104, 147, 162-163, 165,171,178-180, 184, 187 т.1, а.с. 147-152, 207-209 т.2).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28.10.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 задоволено частково. Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20.02.2015 року скасовано та відмовлено в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17.08.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до Шевченківського районного суду Харківської області, апеляційного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03.10.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17.08.2016 року відхилено, рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - відхилено, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17.08.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 03.10.2016 року залишено без змін.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19.09.2017 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_13 до Шевченківського районного суду Харківської області, Апеляційного суду Харківської області, Державної казначейської служби України, третя особа: Вища рада правосуддя про встановлення факту порушення права на справедливий суд, відшкодування шкоди закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06.12.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_13 на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19.09.2017 року відхилено, ухвалу залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_13 залишено без задоволення, ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19.09.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06.12.2017 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року касаційну скаргу Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області - задоволено. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - відхилено. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2014 року скасовано та залишено в силі рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 31 січня 2014 року ( а.с. 134-146, 153-163 т.2).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України, Шевченківського районного суду Харківської області задоволено частково. Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 січня 2016 року скасовано. Узваленоь нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.. В іншій частині вимог відмовлено ( а.с. 172-174 т.2).

Відповіддю прокуратури Харківської області від 12.10.2012 року № 06/1-7224-07 ОСОБА_1 повідомлено, що розглянуто звернення останнього від18.09.2012 року щодо винесення суддею Шевченківського районного суду Стеганцовим С.М. завідомо неправосудного, як на його думку, рішення. Встановлено, що прокуратурою Шевченківського району проведено перевірку в порядку ст.. 97 КПК України за його доводами, за результатами якої прокуратурою району 12.09.2012 на підставі п. 2 ст. 6 КПК України прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_15 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочинів, передбачених ст..ст. 364, 365, 366, 375 КК України.

Відповіддю Ізюмської місцевої прокуратури від 15.04.2016 року № 04-32-781-16 ОСОБА_1 повідомлено, що звернення останнього від 29.03.2016 до Президента України, яке 14.04.2016 надійшло до Ізюмської місцевої прокуратури щодо неправомірних, як на його думку, дій працівників Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області та з інших питань, розглянуто. Повідомлено, що прокуратурою Шевченківського району за раніше поданою ОСОБА_1 заявою аналогічного змісту було проведено перевірку у порядку ст.97 КПК України (у редакції 1960 року). За результатами проведеної перевірки прокуратурою Шевченківського району 10.02.2012 прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи стосовно дільничного інспектора міліції Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області старшого лейтенанта міліції Юсифова А..Н. за відсутністю в його діях ознак складу злочинів, передбачених ст.ст.364, 365, 366, 367 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.08.2012 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказану постанову залишено без задоволення, а постанову від 10.02.2012 про відмову у порушенні кримінальної справи без змін.

Роз`яснено, що вивченням звернення ОСОБА_1 встановлено, що звернення не містить відомостей, які б вказували на наявність в діях будь-яких осіб об`єктивних ознак кримінального правопорушення, у зв`язку з чим не підлягає внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також роз`яснено, що відповідно до вимог ч.2 ст.8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Попереджено, що у разі надходження до Ізюмської місцевої прокуратури Ваших повторних звернень з вищезазначених питань провадження буде припинено на підставі ст.8 Закону України «Про звернення громадян», а всі наступні звернення будуть залишені без розгляду. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» прийняте прокурором рішення може бути оскаржене до суду.

Відповіддю прокуратури Шевченківського району за № 35-191-12 від 27.08.2014 року ОСОБА_1 повідомлено, що Прокуратурою Шевченківського району розглянута заява від 17.07.2014 року адресована Генеральному прокурору України, яка 26.08.2014 надійшла з прокуратури Харківської області щодо можливого кримінального правопорушення. Встановлено, що за викладеними у заяві доводами прокуратурою Шевченківського району проведено досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000001 від 24.12.2012 за наслідками якого 29.12.2012 року слідчим прокуратури Шевченківського району винесено постанову про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. За наслідками розгляду скарги на рішення слідчого про закриття кримінального провадження ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 04.03.2013 у її задоволенні відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26.03.2013 рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 04.03.2012 залишено без зміни та апеляційну скаргу залишено без задоволення. Вивченням заяви ОСОБА_1 від 17.07.2014 встановлено, що вона не містить відомостей, які б вказували на наявність в діях будь-яких осіб об`єктивних ознак правопорушення.

У зв`язку з тим, що за фактами викладеними у зверненні вже проведено перевірку слідчим шляхом, підстави для повторного внесення заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відсутні. Одночасно ОСОБА_1 роз`яснено, що згідно ст.ст. 303-306 КПК України скарги на дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими 318-380 КПК України.

Відповіддю прокуратури Шевченківського району за № 05-35-191-12 від 14.05.2013 року ОСОБА_1 повідомлено, що Прокуратурою району розглянуто заяву від 30.04.2013 про звернення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення на думку ОСОБА_1 , службовими особами Шевченківського районного Харківської області кримінального правопорушення. Вивченням заяви від 30.04.2013 встановлено, що вона не містить відомостей, які б вказували на наявність в діях будь-яких осіб об`єктивних ознак правопорушення. У зв`язку з викладеним роз`яснено, що за відсутності конкретних даних про ознаки кримінально караного діяння звернення не підлягає внесенню до ЄРДР. Водночас, це не позбавляє права у разі встановлення вищевказаних ознак повторно звернутися із належним чином оформленою заявою до відповідного правоохоронного органу, до компетенції якого відноситься розслідування виявленого злочину.

Крім цього повідомлено, що за раніше поданим зверненням від 24.12.2012 з аналогічних питань, у тому числі щодо фальсифікації матеріалів цивільної справи, а також винесення завідомо неправосудних рішень у ній, прокуратурою Шевченківського району Харківської області проведено досудове розслідування. За його наслідками 29.12.2012 прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях судді Шевченківського районного суду Харківської Стеганцова С.М. секретаря суду Стаднік Н.О. складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365, 366, 367, 375, 382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду Харківської від 04.03.2013 вищевказана постанова слідчого прокуратури Шевченківського району залишена без змін.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21.03.2013 ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду Харківської області від 04.03.2013 року залишена без змін, а скарга без задоволення.

Одночасно роз`яснено, що згідно ст.. 303-306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду.

Листом Генеральної прокуратури України за № 17/7-р від 22.02.2017 року адресованого заступнику прокурора Харківської області та ОСОБА_1 , надіслано для організації розгляду заяву ОСОБА_1 про можливе вчинення кримінального правопорушення працівниками правоохоронних органів Харківської області та суддями. Запропоновано розглянути заяву відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства та про результати розгляду повідомити автора у встановленому законом порядку. Одночасно проінформовано, що відповідно до листа Національного антикорупційного бюро України у заяві не встановлено даних про обставини скоєння кримінальних правопорушень, які згідно з ч. 5 ст. 216 КПК України підслідні НАБУ.

Заявнику роз`яснено, що рішення, дії та бездіяльність прокурора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому ст. ст. 303 - 307 КПК України.

Листом Прокуратури Харківської області за № 19 р-16 від 12.04.2016 року адресованого керівнику Ізюмської місцевої прокуратури та ОСОБА_1 , направлено за належністю звернення ОСОБА_1 від 29.03.2016, що надійшло з Адміністрації Президента України 08.04.2016, для організації перевірки викладених доводів та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Про результати розгляду просимо поінформувати заявника.

Відповіддю прокуратури Харківської області за № 1513-8-14 від 05.01.2015 року ОСОБА_1 повідомлено, що прокуратурою області розглянута заява від 20.11.2014, яка надійшла з Генеральної прокуратури України, щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно працівників органів прокуратури Харківської області, голови Шевченківського районного суду Харківської області Стеганцова С.М.. та з інших питань. Опрацюванням заяви встановлено, що Ви фактично не згодні із результатами розгляду Вашої попередньої заяви органами прокуратури Харківської області та судового оскарження прийнятих рішень.

Ваша заява не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення колишнім начальником управління прокуратури області ОСОБА_16 , Шевченківським районним прокурором ОСОБА_17 , головою Шевченківського районного суду Харківської області Стеганцова С.М. та працівниками вказаного суду. Через це внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування на цей час не виявляється можливим.

Роз`яснено, що відповідно до ст.ст. 303, 304 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення може бути оскаржена слідчому судді протягом десяти днів з моменту прийнятого рішення.

Листом прокуратури Харківської області за № 04/2/2-р-14 від 18.09.2014 року адресованого прокурору Шевченківського району та ОСОБА_1 підтверджено, що надіслано для розгляду в межах компетенції звернення ОСОБА_1 щодо незаконних дій, як на думку заявника, посадових осіб Шевченківського районного суду та з інших питань.

Одночасно заявникові роз`яснюється, що відповідно до вимог ст.ст.303-307 КПК України дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування оскаржуються до слідчого судді суду першої інстанції, в територіальній юрисдикції якого перебувають органи досудового розслідування та прокуратури. Про результати розгляду звернення повідомити заявника у встановлений законом строк.

Відповіддю прокуратури Харківської області за № 15/3-8-14 від 10.07.2014 року ОСОБА_1 повідомлено, що прокуратурою області розглянута його заява від 07.06.2014, яка надійшла з Адміністрації президента України, щодо незгоди із результатами розгляду попередніх заяв органами прокуратури та з інших питань. Встановлено, що 11.11.2013 до прокуратури області з Генеральної прокуратури України надійшла заява від 28.10.2013 на дії прокурора Шевченківського району Маркевича Д.М., колишнього слідчого зазначеної прокуратури Юревича М.В. та з інших питань.

За результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 10.12.2013 за № 15/3-6859-09 надано відповідь про відмову у внесенні відомостей, викладених у заяві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки вони не містили достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Ухвалою суду від 27.02.2014 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги. Враховуючи викладене, підстав для вжиття заходів прокурорського реагування на даний час не встановлено. Дану відповідь, відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про прокуратуру» Ви маєте право оскаржити вищестоящому прокурору або до суду.

Відповіддю прокуратури Харківської області за № 15/3-8-14 від 05.06.2014 року ОСОБА_1 повідомлено, що прокуратурою області розглянута його заява від 12.04.2014, яка надійшла з Генеральної прокуратури України, на дії прокурора Шевченківського району Харківської області Маркевича Д.М. та колишнього слідчого зазначеної прокуратури Юревича М.В. Встановлено, що прокуратурою області неодноразово розглядались Ваші заяви з аналогічних питань. Останній раз за результатами розгляду заяви від 19.12.2013, яка надійшла Генеральної прокуратури України, Вам 18.03.2014 надано відповідь № 15/3-8-14, в якій роз`яснено вимоги КПК України щодо порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у кримінальному провадженні. Копія відповіді додається. Дану відповідь, відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» Ви маєте право оскаржити вищестоящому прокурору або до суду.

Відповіддю прокуратури Харківської області за № 15/3-8-14 від 18.03.2014 року ОСОБА_1 повідомлено, що прокуратурою області розглянута Ваша заява від 19.12.2013, яка надійшла з Генеральної прокуратури України, щодо неотримання відповіді на попередні звернення та з інших питань. Встановлено, що 11.11.2013 до прокуратури області з Генеральної прокуратури України надійшла Ваша заява від 28.10.2013 на дії прокурора Шевченківського району Харківської області Маркевича Д.М., колишнього слідчого зазначеної прокуратури Юревича М.В. та з інших питань. За результатами розгляду вказаної заяви Вам 10.12.2013 за №15/3-6859-09 надано відповідь про відмову внесення відомостей, викладених у заяві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки вони не містили достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення прокурором Шевченківського району Харківської області Маркевичем Д.М. та колишнім слідчим зазначеної прокуратури Юревичем М.В.. Також у зазначеній відповіді Вам роз`яснено судовий порядок оскарження прийнятого рішення.

Не погодившись із вказаним рішенням Ви його оскаржили де Червонозаводського районного суду м. Харкова. Ухвалою вказаного суду від 27.02.2014 Вам відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність прокуратури Харківської області щодо невнесення де Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, викладених у Вашій заяві від 28.10.2013. Також встановлено, що 08.01.2014 до прокуратури області з Генеральної прокуратури України надійшла Ваша заява від 19.12.2013 з аналогічних питань. За результатами розгляду вказаної Вам 08.02.2014 за № 15/3-8-14 надано відповідь в якій роз`яснено вимоги КПК України щодо порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у кримінальному провадженні.

Відповіддю прокуратури Харківської області за № 15-3-8-14 від 08.02.2014 року ОСОБА_1 , повідомлено, що прокуратурою Харківської області розглянута Ваша заява від 19.12.2013 року, яка надійшла з Генеральної прокуратури України, на дії прокурора Шевченківського району Харківської області Маркевича Д.М., колишнього слідчого зазначеної районної прокуратури Юревича М.В. та з інших питань.

Встановлено, що 11.11.2013 до прокуратури області з Генеральної прокуратури України надійшла Ваша заява від 28.10.2013 з аналогічних питань. За результатами розгляду вказаної заяви Вам 10.12.2013 за №15/3-6859-09 надано відповідь про невнесення відомостей, викладених у заяві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки вони не містили достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення прокурором Шевченківського району Харківської області Маркевичем Д.М. та колишнім слідчим зазначеної районної прокуратури Юревичем М.В.. Також у зазначеній відповіді Вам роз`яснений судовий порядок оскарження прийнятого рішення. Повідомляю, що можливість та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у кримінальному провадженні вищестоящому прокурору, окрім дотримання розумних строків проведення досудового слідства, не передбачена чинним законодавством. Дану відповідь, відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» Ви маєте право оскаржити вищестоящому прокурору або до суду.

Відповіддю прокуратури Харківської області за № 15/3-6859-13 від 10.12.2013 року ОСОБА_1 повідомлено, що прокуратурою області розглянута Ваша заява від 28.10.2013, яка надійшла з Генеральної прокуратури України, щодо незгоди з постановами про закриття кримінальних проваджень та з інших питань. Роз`яснюю, що відповідно до ч. 5 ст. 284 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржена заявником, потерпілим упродовж десяти днів з моменту отримання відповідної копії до прокурора, який безпосередньо здійснював процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржена заявником, потерпілим, його представником чи законним представником упродовж десяти днів з моменту отримання відповідної копії слідчому судді районного суду. Можливість оскаржити постанови про закриття кримінальних проваджень до прокуратури області не передбачена КПК України. Крім того вивченням Вашої заяви встановлено, що вона не містить конкретних даних про вчинення кримінального правопорушення прокурором Шевченківського району Харківської області Маркевичем Д.М. та колишнім слідчим зазначеної районної прокуратури Юревичем М.В., об`єктивну та суб`єктивну сторони, а у ній наявні лише висловлювання щодо незгоди із постановами про закриття кримінальних проваджень та незгоди із результатами досудового слідства. За таких обставин відомості, викладені у Вашій заяві від 28.10.2013, внесенню до ЄРДР не підлягають. Роз`яснюю, що ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України передбачений перелік рішень слідчого чи прокурора, які можуть бути 1 оскаржені під час досудового слідства, у тому числі щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вказана категорія скарг розглядається слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду.

Враховуючи викладене, у разі незгоди із прийнятим рішенням Ви маєте право його оскаржити слідчому судді Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Листом прокуратури Харківської області за № 06/1-6859-09 від 19.09.2013 року адресованого прокурору Шевченківського району та ОСОБА_1 підтверджено, що надіслано для розгляду в межах компетенції звернення ОСОБА_1 щодо неналежного проведення досудового розслідування прокуратурою району за його зверненням. Запропоновано розглянути заяву згідно вимогами чинного законодавства України. Про результати повідомити заявника в установленому законом порядку.

Листом прокуратури Харківської області за № 06/1-6859-09 від 14.01.2013 року адресованого прокурору Шевченківського району та ОСОБА_1 підтверджено, що направлено за належністю скаргу ОСОБА_1 щодо незгоди з прийнятим прокуратурою Шевченківського району рішенням про закриття кримінального провадження. Про результати розгляду прошу письмово повідомити заявника у встановлений законом строк.

Листом прокуратури Харківської області за № 06/1-6859-09 від 28.12.2012 року адресованого прокурору Шевченківського району та ОСОБА_1 підтверджено, що направлено скаргу ОСОБА_1 щодо неправомірних дій з боку суддів Шевченківського районного суду Харківської області та працівників органів прокуратури для організації розгляду згідно з вимогами ст.214 КПК України. Пропоную забезпечити всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин кримінального провадження. Про результати досудового розслідування необхідно повідомити зацікавлених осіб у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Відповіддю прокуратури Харківської області за № 06/1-7224-07 від 17.12.2012 року ОСОБА_1 повідомлено, що прокуратурою області розглянуто Ваше звернення від 29.11.2012, яке надійшло з Генеральної прокуратури України, щодо незгоди з прийнятим прокуратурою Шевченківського району рішенням про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно судді Шевченківського районного суду Стеганцова С.М. Встановлено, що прокуратурою Шевченківського району проведено перевірку в порядку ст. 97 КПК України за Вашими доводами, за результатами якої прокуратурою району 12.09.2012 на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (редакція 1961 року) прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_15 , у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочинів, передбачених ст.ст. 364, 365, 366, 375 КК України. Роз`яснюю, що Кримінальним процесуальним кодексом України в редакції 2012 року, який набрав чинності 20.11.2012, не передбачено стадію дослідної перевірки, а також можливість оскарження прийнятих за її результатами процесуальних рішень вищестоящому прокуророві. У той же час, це не позбавляє Вас права повторно звернутися із заявою про вчинене кримінальне правопорушення до відповідного правоохоронного органу, яке буде розглянуто згідно з вимогами ст. 214 КПК України (редакція 2012 року). Одночасно роз`яснюю, що відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» та ст.16 Закону України «Про звернення громадян» у разі незгоди з прийнятим прокуратурою за Вашим зверненням рішенням Ви або Ваш представник маєте право оскаржити його вищестоящому прокурору або до суду ( а.с. 210-231 т.2).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.

Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

Тобто, якщо позивач вважав, що суд допустив порушення норм права під час розгляду його справи, він мав можливість оскаржити ухвалені у цих справах судові рішення до судів вищих (апеляційної чи касаційної) інстанцій у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі.

Щодо цивільної відповідальності, до якої позивач мав намір притягнути суд-відповідача, Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: 1) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); 2) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; 3) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Зазначений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах: від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14-90цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з викладеним вище суд приходить до висновку, що суд та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ. Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені, а будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави. Разом з тим, позивачем визначено відповідачем у справі суд, а не державу.

Зазначений висновок збігається із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31 липня 2019 року у цивільній справі № 636/5534/15.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відтак, провадження у цивільній справі № 637/598/18 в частині позовних вимог до Шевченківського районного суду Харківської області слід закрити із наведених вище підстав.

Щодо позовних вимог до Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд.

У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію.

Обов`язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову.

Відповідно до постанови Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

На виконання зазначених норм законодавства ОСОБА_1 не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які беззаперечно свідчать про порушення відповідачами належних позивачу прав та інтересів.

Натомість, матеріали справи містять достатньо письмових доказів, з яких вбачається, що відповідачі не перешкоджали ОСОБА_1 у здійсненні процесуальних дій, спрямованих на реалізацію своїх прав та інтересів.

За ст. 6 Європейської Конвенції про захист основних свобод та прав людини ( далі Конвенції) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного ОСОБА_1 способу захисту, суд зважає й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідачами не порушено право позивача в розумінні ст.6 Європейської Конвенції про захист основних свобод та прав людини на справедливий суд, також відповідачами не порушено право позивача на ефективний спосіб захисту прав.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Суд дійшов висновку, що правові підстави для застосування ст. 1176 ЦК України до даних спірних правовідносин відсутні.

Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Результат системного аналізу вказаних норм матеріального права, ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю працівників прокуратури відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.

Дослідивши вищевказані процесуальні документи, судом встановлено, що відповідачами не були порушені норми Конституції України, КПК України, Європейської конвенції про захист основних свобод та прав людини, права позивача.

З огляду на викладене, суд вважає, що вищезазначеними процесуальними рішеннями відповідачів не встановлено факт порушення права на справедливий суд, порушення факту права на ефективний засіб правового захисту, які згідно вказаних вище норм ЦК України є підставою для відшкодування завданої шкоди.

Положеннями частин першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З урахування викладено, суд дійшов висновку, що діями відповідачів не завдано ОСОБА_1 моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, на що останній посилався в позовній заяві. Позивачем на підтвердження факту наявності моральної шкоди не надано будь-яких належних та допустимих доказів.

Оцінюючи аргументи, викладені в позові, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів в судовому засіданні факти порушення права на справедливий суд, порушення права на ефективний засіб правового захисту, вину відповідачів у заподіянні йому моральної шкоди, не надав жодних доказів на їх підтвердження, у зв`язку з цим позов ОСОБА_1 не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні та підлягає повній відмові.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76, 77, 79, 80, 81, 89, 141, 255, 259, 263, 264-265, ЦПК України, ст. ст. 3, 7, 11, 12, 16, 23, 177, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, 19, 55, 56, 62, 124, 126, 129 Конституції України суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду Харківської області закрити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про встановлення факту порушення права на справедливий суд, порушення факту права на ефективний засіб правового захисту та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Куп`янський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після складання повного судового рішення відповідно до ст.268 ЦПК України в цей же строк з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки http://kpm.hr.court.gov.ua/sud2023/gromadyanam/csz/

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)» визначений цим судовим рішенням процесуальний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Повний текст рішення складено 02 липня 2020 року.

Суддя С.В. Клімова