Справа № 419/100/20
Провадження № 2/419/142/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Іванової О. М.,

при секретарі - Шапка О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Новоохтирської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Новоохтирської сільської ради Новоайдарського району Луганської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . До складу вказаного домоволодіння входять два житлових будинки з комунікаціями, надвірними побудовами та спорудами.

Відповідач ОСОБА_2 є дружиною позивача, неповнолітні ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є дітьми позивача та відповідача, а повнолітній ОСОБА_7 є сином відповідача ОСОБА_2 . Місце проживання відповідачів зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично за місцем реєстрації вони не мешкають з 2014 року. У добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

На підставі вищевикладеного позивач вимушений звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання їх такими, що втратили право користування житловими приміщенням, за захистом своїх прав.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с.64).

Відповідач - ОСОБА_2 , яка також є законним представником неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення (а.с.63).

Відповідач - ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав (а.с.65).

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Новоохтирської сільської ради Новоайдарського району Луганської області - Лаптєв І.К. в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав (а.с.62).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять два житлових будинки з комунікаціями, надвірними побудовами та спорудами, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.11.2010 року, бланк серії НОМЕР_1 (а.с.7) та копією витягу про державну реєстрацію прав №27895535 від 05.11.2010 року (а.с.7 - зворотна сторона).

Відповідач ОСОБА_2 є дружиною позивача, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.8). Неповнолітні ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є дітьми позивача та відповідача (а.с.13, 17, 21, 25), а повнолітній ОСОБА_7 є сином відповідача ОСОБА_2

З довідки №1394/19, виданої 28.12.2019 року виконавчим комітетом Новоохтирської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, вбачається, що місце проживання відповідачів зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32).

Згідно акту обстеження проживання №1395/19, виданого 28.12.2019 року виконавчим комітетом Новоохтирської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на терниторії сільської ради зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 2009 року; під час обстеження ні речей родини, ні дитячих іграшок не виявлено; на підставі погосподарського обліку родина з 2014 року за даною адресою не проживає (а.с.33).

З пояснень позивача вбачається, що у добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Судом встановлено, що сторони разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11, 15, 19, 13, 27, 36-38).

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом достовірно встановлено, що відповідачі не користуються житлом за місцем реєстрації понад п`ять років, відповідачі та представник третьої особи не заперечували проти задоволення позову, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі ст. ст. 15, 317, 319, 321, 355, 369, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Новоохтирської сільської ради Новоайдарського району Луганської області - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такими, що втратили право користування житловими приміщеннями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий О. М. Іванова