РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого: судді - Мохова Є.І.

при секретарі - Бридня О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Військово-цивільна адміністрація м. Волновахи, Донецької області про визнання права власності в порядку набувальної давності,

ВСТАНОВИВ:

21.05.2020 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біцулової Анни Анатоліївни, звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування зазначила, що згідно з договором найму житлового приміщення у будинках місцевих рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР від 12.06.1987 між управлінням будинками міської Ради народних депутатів Донецької області та ОСОБА_1 було укладено договір, за яким управління будинками здало в користування окрему квартиру з трьох жилих кімнат за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведення приватизації документи були здані до домоуправління для приватизації житла, але Свідоцтво про право власності так і не отримали. Факт її проживання в даній квартирі підтверджується довідкою Військово цивільної адміністрації м. Волноваха. В зв`язку з припиненням роботи будинкоуправління Волноваського МКГ право власності на квартиру позивач не зареєструвала.

ОСОБА_2 , відповідач у справі, син позивача, зареєстрований у квартирі з 1997 року, але в квартирі фактично не проживає з 1999 року по теперішній час у зв`язку з виїздом за кордон.

З червня 1987 року і до цього часу позивач відкрито добросовісно володіє нерухомим майном, що підтверджується регулярною сплатою платежів за комунальні послуги, проведенням поточного ремонту, інші члени сім`ї, які були під час укладання договору найма, змінили місце реєстрації або не проживають в ній фактично.

Позивач постійно та безперервно користувалась спірним майном з 1987 року, однак, виходячи з вищевикладеного, набувальна давність буде рахуватися лише з 2001 року. Таким чином на момент звернення до суду вона користувалась спірним житлом близько 19 років.

Позивач вважає, що у неї є усі законні підстави бути визнаним власником цього майна за набувальною давністю, з цієї причини звернулась до суду з цим позовом.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, якою просять справу розглянути за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не інформував, тому суд визнає причину неявки ОСОБА_2 неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.

Представник третьої особи ВЦА м. Волноваха в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, про причини неявки суд не повідомив.

За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.

У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при завоподінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходжений майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Українипро те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4,5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

Враховуючи, що позивач відкрито, безперервно володіє житловим будинком АДРЕСА_1 , добросовісно ним заволодів, наявні всі правові підстави для визнання за ним в судовому порядку права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 12, 13, 247, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 81, 259, 262, 263, 268, 280-282, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою с. Новоандріївка, Волноваського району, Донецької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 , за набувальною давністю.

Оригінал рішення зберігається в цивільній справі № 221/3402/20 в архіві Волноваського районного суду, Донецької області.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляції протягом 30-ти днів після проголошення рішення через Волноваський районний суд.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.І.Мохов