1Справа № 335/5477/20 2-о/335/76/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Корягіної Ю.С., заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Мажара О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

01.07.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною заявою, у якій просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на строк 6 місяців, яким заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувати в місці спільного перебування з нею за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці під кадастровим номером :02:004:0464, що належить її донці ОСОБА_4 ; заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наближатися ближче 20 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказану заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона зазнала сімейного насильства від родичів, а саме ОСОБА_2 , який є рідним братом її чоловіка та ОСОБА_3 , який є сином брата її чоловіка та відповідно її племінником.

Так, 27.05.2020 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснили відносно неї насильницькі дії, які виразились у тому, що ОСОБА_3 заломив їй руки та насильно утримуючи її, спричинив тілесні ушкодження, а ОСОБА_2 у цей час, почав обшукувати її, вказані дії супроводжувались нецензурною лайкою та погрозами. Внаслідок дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано її одяг, вона отримала тілесні ушкодження, було вилучено її мобільний телефон та ключі від автомобіля, що позбавило її можливості звернутись за допомогою, та вона не могла покинути будинок. За вказаним фактом були внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Згідно висновку спеціаліста №163/с тілесні ушкодження, які завдані ОСОБА_1 кваліфіковані, як легкі, та відповідно до довідки з травмпункту у неї діагностовано забій грудної клітини.

На переконання заявника, такі дії заінтересованих осіб обґрунтовуються наявністю спірних правовідносин щодо права власності на будинок АДРЕСА_3 , де вона представляє інтереси своєї свекрухи, яка є матір`ю ОСОБА_2 .

Зазначає, що дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали на меті позбавити її вкладень у спірний будинок, та призвели до виникнення стресу у неї, внаслідок чого вона зверталась за допомогою до психологів для його подолання та можливості подальшого нормального життя. Наразі ОСОБА_1 потребує реабілітації та відповідних заходах.

Оскільки за адресою: АДРЕСА_3 , де все відбулось, знаходиться земельна ділянка, яка належить її донці ОСОБА_4 , та вона планує туди приїздити в період літніх місяців з метою відпочинку та відновлення здоров`я, аби забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства, вона звернулась до суду із вказаною заявою.

Ухвалою судді від 02.07.2020 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 03.07.2020 на 10-50 год.

03.07.2020 через канцелярію суду надано заперечення представника заінтересованих осіб - адвоката Мажара О.О., в яких представник просить відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заперечень зазначено, що згідно вимог ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства, однак матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 проживає (перебуває) на території Вознесенівського району.

Крім того, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не є родичами, не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків та не проживають спільно, а тому спірні відносини не підпадають під правове регулювання Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що унеможливлює видачу обмежувального припису.

Щодо доводів заявниці викладених у заяві вказала, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить донці ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , 2005 року народження, законним представником якої він є. Вказаним будинком ОСОБА_2 разом із сім`єю та його мати ОСОБА_6 користувались, як літньою дачею, та мали доступ до нього.

25.05.2020 сусіди по будинку повідомили ОСОБА_2 , що у вказаному будинку знаходяться сторонні особи, а саме дружина його брата - ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_4 , та вони зі слів ОСОБА_1 на літній період бажають здавати цей будинок іншим особам та приїхали його підготувати.

27.05.2020 ОСОБА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_3 поїхали до будинку з метою перевірки слів сусідів, також з ними їхав ОСОБА_7 , який попросив його підвезти до м. Приморськ та став випадковим свідком подій. Коли вони прибули до будинку, то побачив присутню там ОСОБА_1 , він висловив свою незгоду з її знаходженням у будинку якій їй не належить та попросив залишити будинок. Однак, ОСОБА_1 відмовилась покидати будинок, у зв`язку із чим сусідами ОСОБА_2 було викликано поліцію, будь-якого фізичного та психологічного насильства до ОСОБА_1 не застосовувалось. Приїхавши на місце події, поліція встановила факт знаходження в дачному будинку сторонньої особи, відібрала пояснення від усіх присутніх, та, оскільки будь-якого кримінального та адміністративного правопорушення не відбувалось, ніяких заходів реагування не приймала. За вказаним фактом ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів.

Щодо вимог заявниці про заборону ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувати в місці спільного перебування з нею за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці під кадастровим номером :02:004:0464, що належить її донці ОСОБА_4 , то вказана земельна ділянка не є місцем спільного мешкання зазначених осіб, та знаходиться на відстані від будинку доньки ОСОБА_5 .

Щодо вимог заявниці про заборону ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наближатися ближче 20 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , то нею не надано доказів її проживання (перебування) за вказаною адресою.

Вказує, що заявниця не довела факту вчинення нею домашнього насильства, будь-яке рішення по кримінальному провадженню не прийнято, жодній особі про підозру не повідомлено, також відсутні ризики, наявність яких є необхідною умовою для видачі обмежувального припису.

У судовому засіданні заявник заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав, які викладені у ній. Додатково вказала, що вона перебувала у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , з дозволу своєї свекрухи, яка є господаркою цього будинку, для того, щоб привести його у належних стан на літо. ОСОБА_2 та його сім`я раніше цим будинком не користувалися, цікавості до нього не проявляли. Після приїзду ОСОБА_2 він зазначив про те, що вона не має права там перебувати і в них виник конфлікт, в ході якого, як ОСОБА_2 , так і його син ОСОБА_3 нанесли їй тілесні ушкодження. ОСОБА_2 зі своїм сином та другом у день приїзду, 27.05.2020, користувалися земельною ділянкою, яка належить на праві власності її доньці і розташована біля спірного будинку. Про неможливість його перебування на ній вона їм зазначала. Як до 27.05.2020 так після цієї дати у них конфліктів не виникало, оскільки вони майже не спілкувалися і він за адресою розташування дачі не приїжджав. Вона звернулася з цією заявою, оскільки побоюється за своє здоров`я і бажає отримати захист від держави, щоб спокійно себе почувати на земельній ділянці, де вона має намір перебувати влітку.

У судовому засіданні представника заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Мажара О.О. заперечувала проти заяви та просила відмовити ОСОБА_1 у видачі обмежувального припису з підстав, які викладені у запереченнях на заяву, зазначивши що на дані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки заявник та зацікавлені особи не є особами, перелік яких визначено у ст. 3 вказаного Закону. Крім того, 27.05.2020 ОСОБА_2 зі своїм сином та другом приїхали у дачний будинок, який належить на праві власності доньці ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , та побачили там заявника у справі ОСОБА_1 останній було запропоновано звільнити будинок, жодних насильницьких дій до неї не застосовувалось ні до 27.05.2020, ні в цей день, ні після цього дня. Доказів на підтвердження того, що ті тілесні ушкодження, що зазначені у висновку спеціаліста виникли внаслідок дій заінтересованих осіб, заявником надано не було. Витяг з ЄРДР також не свідчить про вчинення відносно заявника домашнього насильства. Доказів того, що її довірителі перебували або мають намір перебувати на земельній ділянці, яка знаходиться біля будинку і належить на праві власності її доньці, заявником надано не було.

Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованих осіб, дослідивши та оцінивши докази, якими заявник обґрунтовує заяву, доходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст.77-80 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Вказаною статтею також визначено, що кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі , а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 позиціонує себе як особа, яка постраждала від домашнього насильства, а заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є її кривдниками, тобто вчинили домашнє насильство відносно неї.

У своїй заяві ОСОБА_1 вказує, що заінтересована особа ОСОБА_2 є рідним братом її чоловіка, проте належних доказів на підтвердження цього факту заявниця суду не надала, зокрема суду не надано документів, які б підтверджували родинні зв`язки між її чоловіком - ОСОБА_8 та заінтересованою особою - ОСОБА_2 , а відповідно і не надано доказів, що ОСОБА_3 є її племінником.

Разом із тим, у судовому засіданні представник заінтересованих осіб визнала той факт, що ОСОБА_8 , який згідно свідоцтва про укладення шлюбу є чоловіком заявника у справі - ОСОБА_1 , приходиться рідним братом її довірителю ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 - рідним дядьком. Тобто ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 є діверем, а ОСОБА_3 - племінником заявника.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Також у ч. 3 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» вказано, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Аналізуючи положення ч. 2 та ч. 3 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», навіть за умови, що заінтересована особа ОСОБА_2 є рідним братом чоловіка заявниці, суд доходить до висновку, що на відносини, які виникли у заявниці та заінтересованої особи ОСОБА_2 не поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, оскільки ОСОБА_2 не входить в перелік осіб визначених у частині 2 вказаної статті, також він не проживає спільно із заявницею, вони не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, що було встановлено у судовому засіданні, як цього вимагає частина 3 цієї ж статті, та відповідно у даному випадку заявниця не є особою, яка постраждала від домашнього насильства, а ОСОБА_2 не є кривдником в розумінні цього Закону, що в свою чергу свідчить про те, що подія, яка відбулась 27.05.2020 та описана у заяві про видачу обмежувального припису в частині дій ОСОБА_2 не може розглядатися як домашнє насильство.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи ОСОБА_2 є взагалі такими, що не підлягають розгляду в обраному нею порядку, та не регулюються положеннями глави 13 ЦПК України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, судом при розгляді заяви взагалі не встановлено підстав для видачі обмежувального припису у цій справі, виходячи з наступного.

Судовим розглядом справи встановлено, що 27.05.2020 заявник у справі перебувала у будинку АДРЕСА_3 , який належить на праві власності доньці заінтересованої особи ОСОБА_2 та сестрі ОСОБА_3 - ОСОБА_5 .

Як зазначала у судовому засіданні заявник, вона перебувала у вказаному будинку з дозволу своєї свекрухи, яку вона вважає господарем будинку. Наразі, у суді перебуває спір щодо цього будинку, тобто він є спірним.

У цей день ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 прибули до будинку АДРЕСА_3 та ОСОБА_2 зауважив заявнику про неможливість її перебування у будинку, який на праві власності належить його доньці, внаслідок чого виник конфлікт. Вказані обставини суд встановив згідно пояснень заявника та представника зацікавлених осіб, які узгоджувались між собою.

Разом із тим, заявник наполягає на тому, що заінтересованими особами їй було завдано тілесних ушкоджень, а представник заінтересованих осіб вказані факти заперечувала.

На підтвердження вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 надала суду витяг з ЄРДР, відповідно до якого за її заявою були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за ч. 1 ст. 125 КК України, висновок спеціаліста № 163/с та довідки із лікарень, якими зафіксовано наявність на її тілі саден.

Проте, суд вважає, що доводи заявника щодо застосування до неї фізичного насильства з боку заінтересованих осіб не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи поза розумним сумнівом.

При цьому, враховуючи специфіку процедури розгляду вказаної категорії справ, яка обмежена часовим проміжком, суд позбавлений можливості ініціювати збір додаткових доказів, як то передбачено ЦПК України при вирішенні справ окремого провадження.

Сам по собі витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000206, яким внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не свідчить про те, що тілесні ушкодження нанесені заявнику заінтересованими особами, оскільки внесення відомостей до ЄРДР згідно ст. 214 КПК України, за наявності відповідної заяви, є обов`язком органу поліції. І саме в ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні органом поліції буде встановлюватися чи була подія кримінального правопорушення, а також причетні до неї особи. На час розгляду справи судом, підозри у вказаному кримінальному провадженні не пред`явлені, і тим більше вирок суду, яким би було визнано ту чи іншу особу винною у вчиненні кримінального правопорушення, відсутній, а особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено судом.

Висновок спеціаліста № 163/с від 28.05.2020, яким було зафіксовано наявність на тілі заявника тілесних ушкоджень, також не є належним доказом у справі, оскільки ним не доводиться, що вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок протиправних дій заінтересованих осіб.

Про допит осіб, які були свідками події, що сталася 27.05.2020, заявник не заявляла.

Суд вважає, що ОСОБА_1 реалізувала своє право на захист, та звернулась до органів поліції із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення і до повноважень саме цього органу відноситься вирішення питань винності чи невинності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні тих дій, які викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення.

До того ж, суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що з боку заінтересованих осіб вчиняється саме домашнє насильство відносно заявника і що є потреба у вжитті відповідних заходів до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Так, суду не надано відомостей про притягнення останніх або до адміністративної відповідальності, або до кримінальної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП або ст. 126-1 КК України, які передбачають відповідальність за вчинення дій пов`язаних із домашнім насильством.

Крім того, заходи, які просить вжити заявник до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взагалі є необґрунтованими, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що заінтересовані особи мали або мають намір перебувати у місцях, які зазначені заявником, зокрема на земельній ділянціпід кадастровим номером :02:004:0464, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , або наближатися до місця проживання заявника, за адресою: АДРЕСА_2 , як і не надано доказів того, що ці місця є місцями їхспільного перебування.

У ході судового розгляду справи судом не встановлено ризику можливого повторення виникнення будь-якого конфлікту, в тому числі і випадку домашнього насильства, між учасниками справи, за умови не порушення заявником права власності сім`ї заінтересованих осіб на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки як повідомляла ОСОБА_1 у судовому засіданні, ні до 27.05.2020, ні після цього числа, вона особисто із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не спілкувалась та не бачилась, жодних протиправних дій відносно неї цими особами не вчинялось

За таких обставин, суд доходить до висновку, що заявницею не доведено, що відносно неї було вчинено саме домашнє насильство та що на відносини, які виникли між нею та заінтересованими особами, поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, не довела поза розумним сумнівом необхідність застосування такого заходу як встановлення обмежувального припису, а відтак законні підстави для застосування до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заходів тимчасового обмеження прав відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 350-1, 350-2, 350-3, 350-6 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: К.В. Гашук