ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4498/20 Справа № 175/3366/19 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2019 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року зупининено провадження у цивільній справі №175/3366/19-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку до вступу в законну силу рішення по справі №175/3415/19-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, яка перебуває в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року по справі №204/3436/19, а справу направити для продовження розгляду.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 , третя особа: Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку.

19 листопада 2019 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження по даній цивільній справі до набрання законної сили рішенням по справі №175/3415/19-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, що перебуває в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа № 175/3415/19-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя. Вказаний в позові будинок був придбаний сторонами у справі під час шлюбу і у відповідності зі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України був набутий подружжям у спільну сумісну власність.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Виходячи із змісту положень зазначеної статті така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, тобто необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі.

Під час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку відповідача ОСОБА_2 правовою підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначена ч. 2 ст. 405 ЦК України, у якій вказано, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В свою чергу ст. 405 ЦК України не передбачає можливості позбавлення права користування будинком особи, яка є його співвласником.

Частиною 1 п. 5 ст. 253 ЦПК України передбачено, що провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Отже, вищевказана цивільна справа містить умови, які дають підстави вважати, про взаємопов`язаність наслідків її розгляду на розгляд даної справи, а також те, що зупинення провадження у цивільній справі, виходячи з мотивів наявності іншої справи, може мати місце, так як по цій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог або умов, від яких залежить їх розгляд (п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що вирішення питання про розподіл майна подружжя у справі №175/3415/19-ц пов`язано з вирішенням справи №175/3366/19-ц, що наразі перебуває в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, а тому розгляд по суті справи №175/3366/19-ц є неможливим до набрання законної сили рішення по справі №175/3415/19-ц.

Доводи апеляційної скарги, що відсутні обставини, які б унеможливлювали розгляд справи та крім того, предмети позовів у справах є різними й непов`язані між собою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції, який у рішенні оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому питання достатності доказів для вирішення спору вирішується судом при ухваленні рішення по суті справи. На стадії судового розгляду, до виходу суду в нарадчу кімнату для ухвалення рішення по суті, суд не може оцінити кожен доказ окремо і в сукупності з іншими доказами і зробити висновок про їх достатність.

Твердження апелянта про те, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 без зупинення провадження до вирішення іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного судочинства - цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича