Справа № 686/1420/20
Провадження № 2/686/2044/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2020

16 червня 2020 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Чевилюк З.А.,

з участю: секретаря судового засідання Перун А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2011 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання квартири за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 9112,64 грн. та судових витрату розмірі 840,80 грн.

23.02.2011 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 (підстава-Договір дарування від 04.02.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б.).

За рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.08.2013 року у справі №200/10120/13-ц(залишено в силі 27.01.2014 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області) та Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.03.2014 року, квартира за адресою АДРЕСА_1 як спільна сумісна власність подружжя була розподілена по 1/2 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Суд вирішив:"В порядку розподілу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділити у власність ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , в житловому будинку літ. А-12 складається із: 1-коридор,2-комора,3-санвузол,4-кухня, 5-житлова, I-лоджія житловою площею 18,8 кв.м., загальною площею 39,5 кв.м.Виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в житловому будинкуліт. А-12 складається із: 1-коридор,2-комора,3-санвузол,4-кухня, 5-житлова, I-лоджія житловою площею 18,8 кв.м., загальною площею 39,5 кв.м." Таким чином, суд визначив статус даної квартири як спільної часткової власності позивача та відповідача.

ОСОБА_2 зареєстрував квартиру АДРЕСА_2 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №108 про склад сім`ї або зареєстрованих у жилому приміщенні осіб від 08.01.2020 року. За твердженням позивача відповідач з 2009 року фактично мешкає у Хмельницькій області, за вищевказаною адресою не проживає та взагалі не зявляється у даній квартирі, не бере участі в її утриманні, не сплачує комунальні послуги.

26.12.2019 року позивачу стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 23.08.2019 року на підставі договору дарування посвідченого приватним нотарусом Дніпровського міського округу Барабаш Ю.В. право власності на 1/2 частки квартири відповідача ОСОБА_2 набув ОСОБА_3 .

Відповідач з часу набуття права власності на 1/2 частини квартири, а саме з 02.04.2014 року по 23.08.2019 року не брав жодної участі в утриманні зазначеного житлового приміщення. Вартість всіх комунальних послуг сплачувала позивач. Зокрема позивачем сплачено відповідно до квитанцій 18 225,28 грн., а саме 6048,85 грн. за утримання будинку та прибудинкової території та 12 176,43 грн. за централізоване опаленння та постачання гарячої води за період з січня 2017 року по серпень 2019 року. Половину з вказаних понесених витрат у розмірі 9112,64 грн. позивач просить стягнути з відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про розгляд справи за відсутності; позов підтримала. Відповідач подав письмовий відзив на позов. Позовні вимоги заперечив за безпідставністю та необгрунтованістю. Зауважив, що позивач є незареєстрованим власником 1/2 частки в квартирі, а отже не може бути суб`єктом звернення до суду. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів надання і сплати за житлово-комунальні послуги за конкретний період, а також належного оформлення договірних відносин із відповідними житлово-комунальними організаціями. Позивачем не вживлись заходи позасудового врегулювання спірної ситуації. Відповідачем фактично понесені витрати на правову допомогу 3200 грн. Загальна вартість робіт у звязку із підготовкою відзиву оцінена адвокатом у 13 000грн.Просив застосувати позовну давність до спірних відносин. Справу розглянути за його відсутності.

Дослідивши матерали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано за рішенням Бабушкінського районного суду від 26.06.2009 року, справа №2-4253/2009.

23.02.2011 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 (підстава-Договір дарування від 04.02.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б.).

За рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.08.2013 року у справі №200/10120/13-ц(залишено в силі 27.01.2014 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області) та Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.03.2014 року, квартира за адресою АДРЕСА_1 як спільна сумісна власність подружжя була розподілена по1/2 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .Суд вирішив:"В порядку розподілу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділити у власність ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , в житловому будинку літ. А-12 складається із: 1-коридор,2-комора,3-санвузол,4-кухня, 5-житлова, I-лоджія житловою площею 18,8 кв.м., загальною площею 39,5 кв.м.Виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в житловому будинкуліт. А-12 складається із: 1-коридор,2-комора,3-санвузол,4-кухня, 5-житлова, I-лоджія житловою площею 18,8 кв.м., загальною площею 39,5 кв.м." Таким чином, суд визначив статус даної квартири як спільної часткової власності позивача та відповідача.

ОСОБА_2 зареєстрував частку в квартирі АДРЕСА_2 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За інформацією з Державного реєстру речових прав 23.08.2019 року відповідач уклав договір дарування своєї частки у спірній квартирі з ОСОБА_3 .

Позивач є незареєстрованим власником 1/2 частки у квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.3 З.У.Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, право власності позивача на частку у спірній квартирі не підтверджено у встановленому порядку.

Відповідно дост.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1-2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно дост.360ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності (Постанова ВС у справі № 725/3790/16-цвід 20.06.2018 року).

Позивач проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №108 про склад сім`ї або зареєстрованих у жилому приміщенні осіб від 08.01.2020 року. За твердженням позивача відповідач з 2009 року фактично мешкає у Хмельницькій області, за вищевказаною адресою не проживає та взагалі не зявляється у даній квартирі, не бере участі в її утриманні, не сплачує комунальні послуги.

Тобто в цьому випадку використання газопостачання, водовідведення та водопостачання, утримання будинку та прибудинкової територі мало місце лише для потреб позивача, а не для утримання самої квартири, а тому вони не є витратами в розумінні статті 360 ЦК України. Це, зокрема, витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Використання газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також електричної енергії мало місце лише для потреб позивача, а не для утримання самої квартири, а тому вони не є витратами у розумінні статті 360 ЦК України (Постанова ВС у справі № 725/3790/16-цвід 20.06.2018 року).

Витрати особи на комунальні послуги з оплення, постачання гарячої води не можуть входити до перелічених в ст. 360 ЦК України витрат на управління, утримання та збереження спільного нерухомого майна, оскільки такі витрати не стосуються управління, утримання та збереження даного майна.

З огляду на викладене обгрунтованим є висновок про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі, доказів на спростування цього позивачем не надано, не користується вищезазначеними послугами, а оплата за їхнє використання здійснюється згідно з показниками засобів обліку, відповідно до кількості спожитих послуг саме позивачем, яка проживає у квартирі та користується ними.

Крім того, позивач є неналежним субєктом звернення до суду, оскільки її статус як власника майна в силу нереєстрації частки у майні за рішенням суду, є не підтвердженим у встановленому порядку.

Виходячи із змісту ст.ст.137,141, 142 ЦПК підлягають стягненню з позивача понесені фактично витрати відповідача на послуги адвоката у сумі 3200 грн.

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна в розмірі 9112,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3200 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Повний текст виготовлено 19 червня 2020 року.

Суддя З.А.Чевилюк