ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року

м.Харків

справа № 619/3658/19

провадження № 22-ц/818/1965/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Хорошевського О.М.

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участі секретаря Іманвердізаде А.А., Пузікової Ю.С.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2019 року постановлене суддею Болибок Є.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи: Дергачівська державна нотаріальна контора Харківської області, П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , серія та номер 1-462, видане на ім`я ОСОБА_3 Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області 16 травня 2018 року; серія та номер 1-464, видане на ім`я ОСОБА_6 Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області 16 травня 2018 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 11 березня 1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народилася донька ОСОБА_3 .

На підставі рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 23 травня 2006 року шлюб було розірвано, про що зроблено актовий запис № 117 від 19.07.2006 року.

Під час перебування в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06.10.2006 у зв`язку з корегуванням земельного плану змінено нумерацію земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Указаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами побудований спільною працею ОСОБА_1 та ОСОБА_7 за спільні кошти.

Після розірвання шлюбу в указаному будинку залишився проживати колишній чоловік, такої домовленості вони досягли, оскільки позивач працювала в місті Харкові. Проте, вона мала вільний доступ до спільного будинку та вони обидва вважали його спільною власністю. Від свого права на частку майна у спільній власності подружжя вона не відмовлялася та протягом цього часу не вважала його порушеним. ІНФОРМАЦІЯ_2 колишній чоловік ОСОБА_5 помер.

Спадкоємцями першої черги після його смерті є його мати ОСОБА_8 , донька ОСОБА_3 та онука ОСОБА_9 . Вони втрьох у встановлений законом строк звернулися до Дергачівської Державної нотаріальної контори Харківської області із заявами про прийняття спадщини. Однак, при видачі свідоцтв про право на спадщину відповідачам, державний нотаріус не звернула увагу, що спадкове майно, а саме спірний житловий будинок було набуто під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_10 у зареєстрованому шлюбі за рахунок спільної праці та коштів та є спільною сумісною власністю подружжя та, відповідно, належить позивачу та померлому ОСОБА_11 в рівних частинах, а саме - по Ѕ кожному. Від частки у спільному майні подружжя позивач не відмовлялася, жодних заяв з цього приводу не подавала.

За таких обставин, свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачі повинні були отримати по 1/6 частці кожному. ОСОБА_8 прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після її смерті із заявами по прийняття спадщини звернулися відповідачі у справі - її онука ОСОБА_3 та правнука ОСОБА_4 . П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 510/2018.

Отже, на сьогоднішній день відповідачі у справі намагаються оформити право власності в порядку спадкування кожна на Ѕ частину спірного житлового будинку, не враховуючи той факт, що спірний будинок є сумісною власністю подружжя та на підставі цього ОСОБА_1 належить його Ѕ частина.

18 листопада 2019 року ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Надолі Є.В. подала зустрічний позов, у якому просила визнати за нею, мати якої ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті дідуся ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати якого ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/6 частку спадщини, що складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та разом із належною згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-464 від 16.05.2018, виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області, визнати її власником Ѕ частки даного житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_13 , у їх шлюбі народилася ОСОБА_14 . ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_15 народилася донька ОСОБА_16 . ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_12 померла. У подальшому ОСОБА_17 уклала шлюб з ОСОБА_18 . ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_19 померла. ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_16 уклала шлюб з ОСОБА_20 , та змінила прізвище на ОСОБА_21 . 16 травня 2018 року було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом в Дергачівській державній нотаріальній конторі на 1/3 частку майна після смерті ОСОБА_5 , відповідно його матері - ОСОБА_8 , дочці - ОСОБА_3 та онуці - ОСОБА_16 . Спадщина складається з указаного вище житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8 та після її смерті із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 , щодо оформлення спадкових прав на 1/3 частку вказаного домоволодіння, однак 03.08.2019 державний нотаріус П`ятої Харківської нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що документи які підтверджують право власності на нерухоме майно утримуються іншим спадкоємцем - ОСОБА_3 , яка проігнорувала вимогу про надання документів фактично утримала їх у себе, у зв`язку з чим нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснив право на звернення до суду з позовом. ОСОБА_8 не змогла оформити спадкові права після смерті сина ОСОБА_5 з причини того, що документи на нерухоме майно утримувалися у позивача ОСОБА_1 . Отже, на даний час зареєстрованими власниками спірного домоволодіння згідно даних реєстру речових прав на нерухоме майно є померлий ОСОБА_5 , його донька ОСОБА_3 та онука ОСОБА_22 . Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не визнають її спадкові права, утримують документи не надаючи їх до нотаріальної контори.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 , мати якої ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті дідуся ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати якого ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 263,33 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_23 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги задовольнити частково.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 було придбано в період шлюбу з ОСОБА_5 , після розірвання шлюбу нотаріус повідомила, що їй належить Ѕ частина житлового будинку. Між нею та ОСОБА_5 було досягнуто домовленості про користування житловим будинком, колишній чоловік залишився там мешкати, а вона завжди мала вільний доступ до будинку. Після смерті ОСОБА_5 вона його поховала, від спадщини не відмовлялась. Про порушення свого права дізналась тільки після видачі Дергачівською ДНК в Харківській області у травні 2018 року свідоцтва про право спадщину, виданих відповідачам.

Крім того, судом першої інстанції невірно визначено частки у майні, ОСОБА_2 належить не 1/6 а 1/12 частка у будинку. Після смерті ОСОБА_5 вони отримали вдвічі більшу частку у спадщину, оскільки нотаріусом не враховано, що їй належить Ѕ частка будинку.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що про порушення права власності щодо спірного житлового будинку ОСОБА_1 дізналася у 2006 році коли виїхала зі спірного житлового будинку після розірвання шлюбу. Трирічний строк позовної давності, в межах якого, ОСОБА_1 мала право звернутися до суду з вимогами про поділ спільного майна, сплинув. За таких обставин, не дивлячись на те, що права ОСОБА_1 порушені, усунути ці порушення шляхом визнання права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку неможливо у зв`язку із спливом позовної давності.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , його батьками записані ОСОБА_8 та ОСОБА_24 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_2 ОСОБА_14 народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 , її батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_17 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_25 перебували у шлюбі, який 21 травня 1987 року було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_14 уклала шлюб із ОСОБА_26 та змінила прізвище на ОСОБА_27 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_4 .

Згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_5 ОСОБА_16 народилася ІНФОРМАЦІЯ_12 , її батьками записані ОСОБА_26 та ОСОБА_12 .

ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_28 , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_29 .

Згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_6 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_12 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_7 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.12.2003 на підставі рішення виконкому Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області № 194 від 11.11.2003, ОСОБА_5 набув право власності в цілому на житловий будинок з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_8 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано, про що 19 липня 2006 року складено відповідний актовий запис №177.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_9 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 16.05.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 1-462, виданим Дергачівською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями майна ОСОБА_5 , є його мати ОСОБА_8 , його дочка ОСОБА_3 та онука ОСОБА_16 . Вказане свідоцтво видане ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 16.05.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 1-464, виданим Дергачівською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями майна ОСОБА_5 , є його мати ОСОБА_8 , його дочка ОСОБА_3 та онука ОСОБА_16 . Вказане свідоцтво видане ОСОБА_16 .

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 176701881 від 08.08.2019 житловий будинок з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_5 . Розмір частка кожного складає: 1/3.

29 ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_16 уклала шлюб з ОСОБА_20 та змінила прізвище на ОСОБА_21 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_10 від 29 вересня 2018 року.

Відповідно до постанови державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори від 23 серпня 2019 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ОСОБА_8 , у зв`язку з не поданням оригіналів документів на нерухоме майно, що підтверджують належність майна спадкодавцю на праві власності.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.12.2003 на підставі рішення виконкому Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області № 194 від 11.11.2003, ОСОБА_5 набув право власності в цілому на житловий будинок з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи не містять даних кому та на якій підставі надавалась земельна ділянка під забудову житлового будинку. Чи були на цій земельній ділянці споруди на час укладання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Яким чином та за якій кошти, на підставі якого проекту будувався/реконструювався спірний житловий будинок.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано, ІНФОРМАЦІЯ_15 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 чи ОСОБА_1 не зверталися до суду з позовом про поділу спільного майна

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_9 .

ОСОБА_1 вказує, що про порушення своїх прав вона дізналася тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області у травні 2018 року, тому строк позовної давності не пропущений.

Проте, ОСОБА_1 зазначила, що після розірвання шлюбу у 2006 році вона виїхала зі спірного житлового будинку. Отже, ОСОБА_1 з 2006 року не користувалася спірним житловим будинком. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту користування спірним житловим будинком ОСОБА_1 не надано. Комінальні послуги нею не сплачувались.

Посилання ОСОБА_1 про наявність у неї ключів від будинку судова колегія не бере до уваги, оскільки наявність ключів не підтверджує факт користування спірним житловим будинком, доказів того, що за життя ОСОБА_5 не змінив замки суду не надано.

Посилання ОСОБА_1 на те, що після розірвання шлюбу відносили між сторонами періодично поновлювались і вони з ОСОБА_5 проживали у спірному будинку однією сім`єю не підтверджуються матеріалами справи, а тому до уваги взяті бути не можуть.

За правилами статей 22, 28 КпШС 1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Судом встановлено, що право власності на спірний житловий будинок ОСОБА_5 отримав 11 грудня 2003 року під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 .

Так як спірне майно придбано подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, тому при вирішенні справи суд застосовує положення КпШС 1969 року, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Отже, на спірний житловий будинок або його частину у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 виникло право спільної сумісної власності.

Однак, вимоги про визнання за позивачем права власності саме на Ѕ частку спірного будинку не можна вважати доведеними. З наведених суду доказів не можливо зробити висновок яке саме було майно спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Статтею 29 КпШС України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Початком перебігу такого строку є момент коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що ОСОБА_1 тривалий час не заявляла своє право на спірний будинок, а тому позовна давність на час звернення до суду сплила.

Такий висновок узгоджується з матеріалами справи. Шлюб позивача зі спадкодавцем розірвано у 2006 році. ОСОБА_5 помер у січні 2017 року. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про поділ майна подружжя у вересні 2019 року. Зазначені обставини спростовує доводи позивача про постійне спілкування з ОСОБА_5 .

Оскільки ОСОБА_1 не надано доказів користування нею будинком з 2006 року, і відсутні будь-які відомості про досягнення колишнім подружжям домовленості щодо поділу спільного майна, судова колегія вважає, що строк позовної давності для ОСОБА_1 розпочався з моменту звільнення нею житлової площі у спірному будинку у 2006 році.

До того ж на час звернення ОСОБА_1 до суду частки у спірному будинку розподілені між спадкоємцями ОСОБА_5 і підстави для перерозподілу цих часток відсутні.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних доказів щодо наявності домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 порядку користування житловим будинком який придбаний під час шлюбу.

Таким чином судова колегія вважає висновки суду про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності обґрунтованими і такими що відповідають вимогам закону.

За таких обставин судова колегія доходить висновку, що частина ОСОБА_30 у спадщині після її бабусі визначена правильно.

Проте, судова колегія вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначення порядку спадкування, та зазначити, що ОСОБА_2 успадкувала 1/6 частину житлового будинку після смерті ОСОБА_8 померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не після смерті дідуся ОСОБА_5 .

Згідно з статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2019 року змінити.

Визнати за ОСОБА_2 , мати якої ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарсько-побутовим будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.М.Хорошевський

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина

Повне судове рішення складено 08 липня 2020 року.