Справа № 204/1532/20
Провадження № 2/204/901/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенія Вячеславівна про визнання права власності на спадщину, -

В С ТА Н О В И В:

У березні 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенія Вячеславівна, яку позивач уточнила та просила визнати за нею право власності на 3/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за батьком ОСОБА_3 , та на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за матір`ю ОСОБА_4 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 червня 1967 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. У шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було придбано будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який було зареєстровано за ОСОБА_4 . Отже, за правилами статті 60 СК України вищевказаний будинок належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 - Ѕ частина, та ОСОБА_3 - Ѕ частина. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. ОСОБА_4 за життя не розпорядилася належною 1/2 частиною вказаного будинку, заповіту не залишила, а отже спадкування Ѕ частини будинку, що належав ОСОБА_4 , відбувалось за законом. Від шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було троє дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Спадкоємцями першої черги були ОСОБА_3 (чоловік), позивач ОСОБА_1 (дочка), відповідач ОСОБА_2 (дочка), ОСОБА_5 (син). На момент смерті ОСОБА_4 : ОСОБА_3 (чоловік) - проживав разом з померлою, заяву про прийняття спадщини подав, ОСОБА_5 (син) - помер, ОСОБА_2 (дочка, відповідач) - не проживала разом з померлою, заяву про прийняття спадщини в строк визначений ст. 1270 ЦК України не подавала. Таким чином, спадкоємцями за законом померлої ОСОБА_4 в рівних частках по 1/4 будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Однак, 02 грудня 2019 року державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після померлої матері ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. За життя ОСОБА_3 заповів усе належне йому майно ОСОБА_1 . Однак, 23 червня 2020 року державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після померлого батька ОСОБА_3 . Отже, позивач має право на визнання за нею права власності на 3/4 частини вищевказаного будинку після смерті батька ОСОБА_3 та на 1/4 частину будинку після смерті матері ОСОБА_4 . У зв`язку з викладеним позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Допитана в судовому засіданні 18 червня 2020 року в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що вона з позивачем ОСОБА_1 є друзями дитинства та сусідами. У позивача є старша сестра - ОСОБА_2 . Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були дітьми, то вони проживали разом з батьками в домоволодінні АДРЕСА_1 . Потім, ще до одруження ОСОБА_2 переїхала жити за іншою адресою, а у вказаному домоволодінні залишились проживати ОСОБА_1 та її батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Матір ОСОБА_1 померла у 2013 році, на час її смерті у вищевказаному домоволодінні проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зі своїми дітьми і чоловіком. Батько позивача помер у 2018 році, на час його смерті проживала ОСОБА_1 зі своєю родиною.

Допитана в судовому засіданні 18 червня 2020 року в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є сусідкою позивача ОСОБА_1 , проживає навпроти. Відповідач ОСОБА_2 є рідною сестрою позивача ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає. У 2013 році померла мати позивача та відповідача. Після цього позивач зі своєю родиною проживала разом з батьком за вищевказаною адресою. ОСОБА_5 там не проживав. Рік або два тому помер і батько позивача, а момент смерті якого у домоволодінні АДРЕСА_1 проживала позивач зі своєю родиною.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16 червня 1967 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було зареєстровано шлюб, актовий запис № 481, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 21 листопада 2019 року (а.с. 87-88).

Під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у шлюбі, 27 вересня 1984 року Красногвардійським районним відділом комунального господарства згідно з рішенням виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів № 389 від 20 липня на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_1 ) (а.с. 13).

Згідно відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 527 від 14 січня 2019 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності в цілому за ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 27.09.1984 року, виданого Красногвардійським районним відділом комунального господарства згідно рішення виконкому Красногвардійської районної ради № 389 від 20.07.1984 року, зареєстровано в ДМБТІ та записано в реєстрову книгу № 430 за реєстровим № 111 (а.с. 94 (зворотній бік)).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на момент набуття ОСОБА_4 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , тобто станом на 27 вересня 1984 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Отже, нормою статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено.

За таких обставин, оскільки домоволодіння АДРЕСА_1 ) було набуто у період шлюбу, суд вважає встановленим той факт, що домоволодіння АДРЕСА_1 ) є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та їх частки у праві власності на вказане нерухоме майно є рівними і дорівнюють по Ѕ частині за кожним з них.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 19 вересня 2013 року, актовий запис № 6378 (а.с. 14).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, на належне їй майно, в тому числі і на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 ).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено у ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З витребуваної судом копії спадкової справи № 699/2017 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , заведеної Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою 02 грудня 2019 року (а.с. 78-127), вбачається, що за життя ОСОБА_4 заповіт не складала, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 58547896 від 02 грудня 2019 року (а.с. 80 (зворотній бік)).

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - « ОСОБА_1 », яке остання змінила на « ОСОБА_1 » у зв`язку з укладенням 21 липня 1990 року шлюбу з ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_2 , виданим 21 липня 1990 року Відділом РАЦС виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 910 (а.с. 20).

Позивач є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 27 червня 1970 року Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська (а.с. 19).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , також є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , про що було зазначено позивачем у позовній заяві, визнавалось відповідачем у її письмовій заяві, що надійшла до суду 18 травня 2020 року, підтверджено показаннями допитаних під час розгляду справи свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 5 від 21 листопада 2019 року (а.с. 85).

Отже, судом встановлено, що позивач та відповідач є рідними сестрами.

Позивачем також зазначено, що у ОСОБА_4 був також син - ОСОБА_5 , який є братом позивача та відповідача, однак ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 23 листопада 2002 року Відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, актовий запис № 8907 (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини

Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , були її чоловік - ОСОБА_3 , дочка - ОСОБА_1 (позивач) та дочка ОСОБА_2 (відповідач).

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

З положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані також, серед інших, і її спадкоємці першої черги спадкування за законом: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується відповіддю Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-1263 від 11 лютого 2019 року (а.с. 92 (зворотній бік) - 93).

Допитані під час розгляду справи свідки підтвердили, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , постійно проживали ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_2 за сказаною адресою фактично не проживала.

З заявами про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не звертались та на підставі ст. 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину у встановленому законом порядку та набули право на спадкування спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4 .

При цьому, відповідач ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги за законом, у встановлений законодавством шестимісячний строк з відповідною заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її матері - ОСОБА_4 , не зверталась.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За таких обставин, оскільки відповідач ОСОБА_2 у встановлений законом строк не зверталась з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та не проживала постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає, що ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не прийняла.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Отже, оскільки спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 були чоловік ОСОБА_3 та дочка - ОСОБА_1 , очевидним є висновок про те, що кожний з них має право на Ѕ частину спадкового майна ОСОБА_4 , тобто по ј частині домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

02 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою № 1984, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 79).

Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , оскільки крім ОСОБА_1 є і інші зареєстровані за адресою реєстрації спадкодавця особи, які могли прийняти спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України (а.с. 99).

У зв`язку з викладеним позивач ОСОБА_1 , з метою захисту своїх спадкових прав, звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на ј частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 постійно проживала разом за адресою: АДРЕСА_1 , та те, що судом встановлений факт прийняття позивачем спадщини у встановленому законом порядку після смерті своєї матері у вигляді ј частини спірного домоволодіння, враховуючи, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене майно, суд приходить до переконання, що право позивача на спадкування вказаної частини спірного домоволодіння підлягає захисту в судовому порядку.

За таких обставин, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді ј частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Разом з цим, як було встановлено у судовому засіданні, іншу ј частину спадкового домоволодіння прийняв чоловік спадкодавця - ОСОБА_3 , але не оформив своїх спадкових прав на неї у встановленому законом порядку. Однак слід враховувати, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, що закріплено у частині 5 статті 1268 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 27 серпня 2018 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1646 (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_3 також відкрилася спадщина на належне йому майно.

При цьому, ј частина спірного домоволодіння, яку ОСОБА_3 успадкував та прийняв після смерті своєї дружини ОСОБА_4 також увійшла до загальної спадкової маси, що залишилося після його смерті, а враховуючи, що ОСОБА_3 на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України належала також і Ѕ частина спірного домоволодіння, то після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

За життя, а саме 13 березня 2014 року, ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 2-262, згідно якого ОСОБА_3 заповів усе належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, що належатимуть йому, ОСОБА_1 (а.с. 69 (зворотній бік)).

Станом на дату відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 складений ним 13 березня 2014 року вищевказаний заповіт був чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54510543 від 17.12.2018 року (а.с. 72 (зворотній бік)).

17 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою № 1697 про прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (а.с. 67).

У зв`язку з цим 17 грудня 2018 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 715/2018 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 66-77).

23 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого батька - ОСОБА_3 , однак постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. про відмову у вчинення нотаріальної дії від 23 червня 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР № 527 твід 14.01.2019 року станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 , містяться відомості про реєстрацію права власності в цілому за ОСОБА_4 (а.с. 146).

У зв`язку з викладеним позивач ОСОБА_1 , з метою захисту своїх спадкових прав, звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на 3/4 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.

Згідно з п.п. 1, 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Враховуючи, що єдиним спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , є позивач ОСОБА_1 , яка у встановлений законом строк прийняла спадщину, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині в повному обсязі.

Оскільки, позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1233, 1258, 1261, 2168, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України та керуючись ст. ст. 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенія Вячеславівна про визнання права власності на спадщину - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП - НОМЕР_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ј частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП - НОМЕР_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 3/4 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез