06.07.2020 Провадження по справі № 2/940/1/20
Справа № 380/1059/18
Рішення

Іменем України

6 липня 2020 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.

з участю адвоката: Неживка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна із спільної часткової власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Тетіївська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить розділити в натурі належний їм з відповідачкою на праві спільної часткової власності житловий будинок АДРЕСА_1 , виділити йому в натурі Ѕ частини земельної ділянки в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:096:0052, площею 0,05 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.2011 року належить Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Інша половина будинку належить його рідній сестрі відповідачці по справі ОСОБА_2 . Даний будинок вони добровільно розділити в натурі не можуть, а тому ОСОБА_1 на підставі дослідження № 184 від 31.07.2018 року, проведеного КП «Тетіївське бюро технічної інвентаризації» просить виділити йому в натурі 51/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами, а саме кімнату 1-3 площею 13,9 кв.м., кімнату 1-4 площею 10,2 кв.м., кімнату 1-5 площею7,8 кв.м., кімнату 1-6 площею 7,4 кв.м., частину хліва літ «Б» площею 21,3 кв.м. та вбиральню літ «Г»; ОСОБА_2 залишити у власність 49/100 частини будинку з надвірними спорудами, а саме кімнату 1-1 площею 6,8 кв.м., кімнату 1-2 площею 19,5 кв.м., веранду літ «а» площею 12,7 кв.м., частину хліва літ «Б» площею 12,5 кв.м., погріб літ «Б/п», хлів літ «В».

Натомість ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа Тетіївська державна нотаріальна контора Київської області, в якому просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом ВРІ 025768 та ВРІ 025771, видані Тетіївською державною нотаріальною конторою 11.03.2011 року на ім?я ОСОБА_1 та на ім?я ОСОБА_2 в частині визначення спадщини цілого житлового будинку АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 їх із позивачем батько ОСОБА_3 , після смерті якого вони прийняли спадщину, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 в рівних долях. Проте нотаріусом невірно було визначено спадкове майно, не було враховано того факту, що померлий ОСОБА_3 мав право лише на Ѕ частину даного житлового будинку, оскільки будинок належав їм з дружиною ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності і на день його смерті остання була жива.

10.01.2020 року на підставі ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 24.06.2019 року судовими експертами Українського незалежного інституту судових експертиз проведена судова оціночно-будівельна та будівельно-технічна експертизи житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі якої визначено кілька варіантів розділу житлового будинку та господарських споруд в натурі, визначена вартість житлового будинку в цілому та кожної з виділених частин, вартість господарських споруд та надано рекомендації для забезпечення ізольованого користування приміщеннями.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Неживок І.В. підтримали свої позовні вимоги про розділ житлового будинку в натурі та стягнення з відповідачки судових витрат, просять розділити будинок АДРЕСА_1 по варіанту № 3 розділу житлового будинку та варіанту № 4 розділу господарських споруд у висновку експертів від 10.01.2020 року. Від позовної вимоги про виділ в натурі Ѕ частини земельної ділянки в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:096:0052, площею 0,05 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відмовилися.

Позовних вимог за зустрічним позовом не визнали, просять суд в його задоволенні відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

ОСОБА_2 позовних вимог за первісним позовом не визнала повністю. Свої позовні вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом підтримала та просить їх задовольнити, посилаючись на те, що строк звернення до суду пропустила з поважних причин, оскільки виявила помилку в прийнятті спадщини лише після пред`явлення до неї позову ОСОБА_1 про розділ будинку в натурі та консультації із спеціалістом. Крім того, посилаючись на постанову Верховного Суду України № 902/1722/14 від 21.08.2018 року, вважає, що власник майна може пред`явити позов про захист свого права власності в будь-який час незалежно від того коли почалося порушення його прав.

Представник Тетіївської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, до суду надав заяву про слухання справи у його відсутності, вирішення спору покладає на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 11.03.2011 року є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 в рівних долях відповідно по Ѕ частині кожен (т. 1 а.с.8,9,49).

Добровільно розділити в натурі даний будинок на два відокремлені приміщення сторони не можуть, а тому ОСОБА_1 просить суд розділити його в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Норми ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилами ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 364 ЦК України зазначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Під час розгляду справи судом судовими експертами Українського незалежного інституту судових експертиз була проведена судова оціночно-будівельна та будівельно-технічна експертизи житлового будинку АДРЕСА_1 , наданий висновок експертів № 111/11-2019 від 10.01.2020 року (т. 2 а.с. 1-55).

Згідно вказаного висновку встановлено, що поділ будинку між його співвласниками згідно з фактичним порядком його користування є можливим.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Однак, відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Оцінивши наведений висновок експертів за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи за правилами ст. 89 ЦПК України, суд не знайшов обставин, які б дозволяли відхилити даний висновок, технічні помилки, на які вказує відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , суд до уваги не бере, оскільки вони не впливають на результати проведеної експертизи, а тому суд даний висновок приймає до уваги при постановленні рішення у справі.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що висновок експертів містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених питань.

Оцінивши висновок за правилами ст. 89 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи.

Зважаючи на викладене, висновок слід вважати належним та допустимим доказом у справі.

В абзаці 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Таким чином, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для поділу житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 шляхом виділу позивачу та відповідачу в натурі, як окреме домоволодіння по 1/2 частині житлового будинку, а саме розділити будинок по варіанту № 3 розділу житлового будинку та варіанту № 4 розділу господарських споруд у висновку експертів від 10.01.2020 року як того просить позивач ОСОБА_1 , оскільки сторони в добровільному порядку не дійшли згоди щодо варіанту розділу будинку.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Тетіївська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, суд відмовляє, виходячи з такого.

Згідно положень ст.ст. 256, 257 ЦК України, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, у межах строку позовної давності, загальна тривалість якого встановлюється в три роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз термінів «довідалася» та «могла довідатися», що містяться в статті 261 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який особа не знала про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. Дана особа повинна також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 12 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Окрім наведеного, слід вказати, що одним із елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

Відповідно до 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом ВРІ 025768 та ВРІ 025771, видані Тетіївською державною нотаріальною конторою 11.03.2011 року, проте з даним позовом звернулася до суду лише 14.09.2018 року, тобто після спливу строку позовної давності.

У відповідності до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Законодавець не наводить прикладів підстав, через які суд може визнати поважними причини пропущення строку позовної давності, таким чином суд самостійно оцінює кожні обставини на предмет поважності.

Позивач ОСОБА_2 причиною пропущення строку звернення до суду вказує свою правову необізнаність. Проте суд не може дану причину визнати поважною, оскільки остання була ознайомлена із змістом оскаржуваних свідоцтв в момент їх видачі 11.03.2011 року та достеменно знала про обсяг спадкового майна, яке приймає. Будь-яких істотних або непереборних обставин, через які ОСОБА_2 не могла звернутися до суду за захистом своїх прав у передбачений законом строк, останньою в позові не зазначено та в судовому засіданні не встановлено, а тому суд не знаходить підстав для визнання поважними причин пропущення строку позовної давності.

Посилання ОСОБА_2 на те,що власник майна може пред`явити позов про захист свого права власності в будь-який час незалежно від того коли почалося порушення його прав відповідно до постанови Верховного Суду України № 902/1722/14 від 21.08.2018 року, суд до уваги не бере, оскільки викладена в даній постанові правова позиція не стосується суті справи, яка розглядається, так як ОСОБА_2 ніколи не мала титулу власника спірного майна, його власником була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд вважає, що позивач за зустрічним позовом пропустила строк позовної давності, в зв`язку з чим суд у задоволенні її позову відмовляє.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 поніс судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору в сумі 1450,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 10.08.2018 року (т. 1 а.с.1), витрат за проведення КП «Тетіївське бюро технічної інвентаризації» дослідження № 184 від 31.07.2018 року в сумі 628,60 грн., що підтверджується квитанцією № 28 від 01.08.2018 року (т.1 а.с.16) та витрат за проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертиз в сумі 13000 грн. (копія квитанції ПриваБанку від 12.12.2019 року т. 2 а.с.67), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ..

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267, 317, 319, 321, 356, 358, 364, 367 ЦК України, ст.ст. 12, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна із спільної часткової власності задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Виділити в натурі у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованому та жителю АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 від загальної площі житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 , що становить 53/100 вартості домоволодіння в цілому, а саме виділити: приміщення 1-3 площею 13,9 кв.м. вартістю 40626 грн., приміщення 1-4 площею 10,2 кв.м. вартістю 29812 грн., приміщення 1-5 площею 7,8 кв.м. вартістю 22797 грн, приміщення 1-6 площею 7,4 кв.м. вартістю 21628 грн., всього по житловому будинку виділити 39,3 кв.м. загальною вартістю 114863 грн.; із господарських будівель та споруд виділити Ѕ частину хліва літ. «Б» вартістю 22810,50 грн., хлів літ. «В» вартістю 10415 грн., та вбиральню літ. «Г» вартістю 6695 грн., всього господарських будівель та споруд виділити на суму 39920,50 грн.

Виділити в натурі у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованій та жительці АДРЕСА_1 АДРЕСА_4 100 від загальної площі житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 , що становить 47/100 вартості домоволодіння в цілому, а саме виділити: приміщення 1-1 площею 6,8 кв.м. вартістю 19875 грн., приміщення 1-2 площею 19,5 кв.м. вартістю 56994 грн., приміщення I площею 9,5 кв.м. вартістю 17893 грн, приміщення II площею 3,2 кв.м. вартістю 6027 грн., всього по житловому будинку виділити 39 кв.м. загальною вартістю 100789 грн.; із господарських будівель та споруд виділити Ѕ частину хліва літ. «Б» вартістю 22810,50 грн., та погреб літ. «Б/п» вартістю 15555 грн., всього господарських будівель та споруд виділити на суму 38365,50 грн.

ОСОБА_1 для ізольованого користування виділеними приміщеннями в житловому будинку в АДРЕСА_1 влаштувати окремий вхід до будинку та замурувати дверні прорізи з приміщення 1-3 до приміщення 1-2, з приміщення 1-4 до приміщення АДРЕСА_5 , та з приміщення АДРЕСА_6 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої та жительки АДРЕСА_1 , АДРЕСА_7 (сім тисяч вісімсот чотирнадцять) гривень 50 копійок компенсації у зв`язку з відхиленням від ідеальних часток поділу житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої та жительки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_8 (п`ятнадцять тисяч сімдесят дев`ять) гривень 40 копійок судових витрат.

В задоволенні зустрічних позовних вимогОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Тетіївська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення, при цьому даний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Дата складання повного рішення: 14.07.2020 року.

Суддя : Т.П.Косович.