КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7751/2020
справа №759/9127/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року, постановлену під головуванням судді Скрипник О.Г.

у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, заінтересовані особи: стягувач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК", боржник ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу,-

встановила:

В травні 2019 року приватний виконавець Ляпін Д.В. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань згідно із виконавчим листом №2-2643/2009, виданого 25 квітня 2009 року Святошинським районним судом міста Києва.

Подання обґрунтовує тим, що на виконанні знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Акціонерний банк "Укргазбанк" 11393,07 доларів США та 2843,31 грн. Боржником не подано декларацію та не вчинено інших дій на виконання рішення, від участі у виконавчих діях за місцем проживання ухилився. Встановлено про наявність транспортних засобів, на які накладено арешт, про наявність іншого майна інформації не встановлено.

Посилаючись на зазначені обставини та попередню тривалу неможливість виконати рішення суду, звернувся із цим поданням.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року подання задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов`язань згідно із виконавчим листом №2-2643/2009, виданого 25 квітня 2009 року Святошинським районним судом міста Києва.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, у задоволенні подання відмовити. Посилається на те, що окрім стягнення з нього солідарно з ОСОБА_2 суми боргу, також звернуто стягнення на автомобіль ВАЗ 11193 цим же рішенням суду. Вказує, що суд не звернув уваги про накладення приватним виконавцем арешту та оголошення розшуку автомобілівHYUNDAI, ВАЗ 2107 та ВАЗ 11193, на який звернуто стягнення.

Посилається на те, що на виконанні у ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві знаходиться виконавче провадження №27838804 з виконання виконавчого листа №2-2658 від 15 травня 2011 року, в межах якого здійснено опис, арешт та вилучення автомобіля ВАЗ 11193 та передачу його 20 лютого 2012 року на реалізацію.

В межах виконавчого провадження №27838804 вилучено автомобіль HYUNDAI та передано на зберігання ПП "НИВА-В.Ш.".

Посилається на відсутність у поданні інформації про його намір виїхати за кордон, зокрема і з метою ухилення від виконання рішення.

Вказує на перебування у шлюбі та наявність двох дітей, 2006 та 2010 року народження, що свідчить про те, що він не має наміру залишати територію України.

Посилаючись на викладені обставини, зазначає, що не ухиляється від виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець зазначив, що на підставі заяви стягувача останньому повернуто виконавчий документ, у зв`язку із чим на підставі частини 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" скасовуються вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Базалюк О.Ю. доводи апеляційної скарги підтримала.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до части 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Установлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Ляпіна Д.В. перебуває виконавче провадження №58376610 з примусового виконання виконавчого листа №2-2643/2009, виданого 25 квітня 2009 року Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" суму боргу за кредитним договором у розмірі 11393,07 доларів США та 2843,31 грн.

Постанову про відкриття виконавчого провадження, якою також вказувалось на необхідність подання декларації про доходи та майно, боржником отримано 19 лютого 2019 року.

Під час перевірки відомостей про майновий стан боржника встановлено про наявність транспортних засобів: ВАЗ 2107, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; HYUNDAI, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; ВАЗ 11193, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 .

25 березня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про розшук зазначених транспортних засобів.

Вимогою від 25 березня 2019 року №664 приватний виконавець повідомив боржника про проведення виконавчих дій за місцем його проживання з метою перевірки майнового стану, проте у визначені дату та час двері квартири ніхто не відчинив, про що складено акт за участю понятих.

Інформації про наявність іншого майна не встановлено.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем вжиті заходи з метою виконання рішення суду, але боржник ухиляється від виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 441 ЦПК України:

1. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

3. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі "Гочев проти Болгарії" Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою "Напияло проти Хорватії" (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою "Луордо проти Італії " (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою "Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини" (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою "Рінер проти Болгарії", § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою "Рінер проти Болгарії", §124 і згадуване вище рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою "Сіссаніс проти Румунії"), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...".

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Як убачається з матеріалів справи, боржник має боргове зобов`язання. Покладення на боржника рішенням суду обов`язку сплатити кошти не є для нього новим та не очікуваним, відтак він об`єктивно повинен був бути до цього підготовлений.

Ухиленням від виконання рішення є така поведінка боржника, якою він створює різного роду перешкоди або просто проявляє бездіяльнісь, а державний чи приватний виконавець мусить залучати власні можливості для примусового виконання рішення суду. При чому, такі перешкоди боржник може розпочати вчиняти ще до моменту ухвалення рішення у справі або, навіть, до подачі позову, завчасно передбачаючи настання зобов`язальних наслідків.

Передбачені законом юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон можуть бути установлені судом не за наявність факту невиконання зобов`язання, установленого рішенням суду, а за ухилення від його виконання.

На момент звернення виконавця до суду із поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен бути об`єктивно наявним і вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли у нього є всі реальні можливості виконати цей обов`язок (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З матеріалів справи убачається, що вилучення у боржника транспортних засобів відбулось в межах іншого виконавчого провадження на виконання рішення суду.

Так, згідно даних Актів прийому-передачі описаного майна від 20 лютого 2012 року та 05 серпня 2013 року, автомобіль ВАЗ 11193, номерний знак НОМЕР_3 , та автомобіль HYUNDAI, номерний знак НОМЕР_2 відповідно вилучено і передано на реалізацію.

Само по собі неподання боржником декларації про доходи та майно, а також відсутність за місцем проживання у визначений приватним виконавцем час, не може давати підстав уважати про вчинення боржником свідомих дій, направлених на ухилення від виконання судового рішення, які можна було б уважати достатніми для вжиття обмежувальних заходів.

Твердження приватного виконавця у поданні, що невиконання судового рішення необхідно розцінювати як ухилення від виконання зобов`язань, є помилковими та не ґрунтуються на вимогах закону.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання, проте такі обмеження є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням. Проте наведені в поданні приватного виконавця мотиви та докази не вказують на свідоме ухилення особи від виконання покладених на неї судовим рішенням обов`язків, отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення подання.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390, 441, ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, заінтересовані особи: стягувач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК", боржник ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 липня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова