Справа № 686/8878/19
Провадження № 2/686/1689/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

при секретарі Антосєві В.П.,

за участю представника позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача-позивача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,

встановив:

-01 квітня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 11 січня 2003 року між ним та ОСОБА_4 укладено шлюб.В період шлюбу подружжям набуто в якості спільного сумісного майна житловий будинок загальною площею 240,1 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 . Оскільки в добровільному порядку між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна, позивач просить суд провести розподіл спільного майна, визнавши за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок загальною площею 240,1 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 ; стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в якості компенсації 1/2 частини вказаного житлового будинку; стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року ОСОБА_3 було відмовлено у забезпеченні позову у виді накладення арешту на житловий будинок загальною площею 240,1 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 10 травня 2019 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

17 липня 2019 року представником відповідача ОСОБА_2 було подано до суду відзив на позов, в якому він зазначив, що під час перебування у шлюбі з позивачем відповідачка ОСОБА_4 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 отримала від свого батька та відповідно чоловіка ОСОБА_6 у якості дарунку земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та германської забудови та об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок, готовність 88 % , площа забудови 236,4 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Подальше облаштування будинку здійснювали за кошти батьків відповідачки - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Після закінчення всіх будівельних робіт, було отримано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ХМ 4 від 05.12.2012 року та було видано свідоцтво про право власності серії № НОМЕР_1 від 24.12.2012 року, що стало підставою виникнення права власності та державної реєстрації права власності в реєстрі прав власності.

21.01.2014 року між позивачкою та її матір`ю були укладені договори поділу нерухомого майна серії ВТР № 416010, серії ВТР № 416011, ВТР № 416012 , ВТР № 416013 , ВТР № 416014, ВТР № 416015, що посвідчені приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лаврентьевим Ю.В. Відповідно до вказаних договорів сторони поділили отриману в дарунок земельну ділянку та будинок. Після поділу частка кожного сторони договору поділу складала -1 частину.

Таким чином, як зазначає представник відповідачки, під час перебування у шлюбі з позивачем, ОСОБА_4 набула майно, а саме земельну ділянку площею 0,05 га та житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, який був укладений між нею та її батьком в 2009 році, а, отже, це майно є особистою приватною власністю відповідачки. У зв`язку з наведеним, просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 17 липня 2019 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу на визначення ринкової вартості спірного будинку, проведення якої доручено експерту Марченкову Г.Г., провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року провадження у справі було поновлено.

04 листопада 2019 року ОСОБА_4 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, який мотивувала тим, що відповідно до витягу з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру серії БББ№ 041355 ОСОБА_6 (батьку ОСОБА_4 ) було видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯГ 124150 від 18.07.2006 року за адресою АДРЕСА_1 . Земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер:29:004:0052. 07.11.2008 року за № 410 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області було надано дозвіл на виконання будівельних робіт ОСОБА_6 на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до рішення Хмельницької міської ради № 71 від 25.01.2007 року.

Витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 23804815 від 09.09.2009 року ОСОБА_6 за реєстраційним номером 28235223 здійснив реєстрацію об`єкта незавершеного будівництва, житловий будинок, АДРЕСА_2 за АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 .

27.11.2009 року ОСОБА_6 за договором дарування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка є його дружиною, подарував в рівних частках кожній земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд та об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок, готовністю 88 % площа забудови 236,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

11 січня 2003 року між сторонами у справі було укладено шлюб. Після отримання в дар частини будинку та земельної ділянки, сторони не працювали та не мали фінансової можливості закінчити будівництво житлового будинку. Закінчити будівельні роботи допомогли батьки ОСОБА_4 , які продовжували добудовувати свою частину будинку.

05 грудня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була видана декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ХМ 4 та свідоцтво про право власності САЕ НОМЕР_2 600607 від 24.12.2012 року.

21 січня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір поділу нерухомого майна в натурі, що є спільною частковою власністю, за умовами якого житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 479,4 кв.м., житловою площею 194,4 кв.м. поділено в натурі між сторонами договору, а саме, ОСОБА_4 у приватну власність переходить житлове приміщення загальною площею 240,1 кв.м. житловою площею 97,9 кв.м.

Таким чином, відповідач-позивач стверджує, що будинок, загальною площею 240,1 кв.м. що знаходиться в АДРЕСА_1 належить їй на праві особистої приватної власності, не зважаючи на набуття права власності на нього під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , оскільки право власності було набуте на підставі договору дарування.

Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року по справі призначено повторну судову оціночно-будівельну експертизу на визначення ринкової вартості спірного будинку без урахування вартості земельної ділянки, на якій він розташований, проведення якої доручено експерту Власюку В.В., провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 31 березня 2020 року провадження у справі було поновлено.

22 травня 2020 року представником позивача-відповідача було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме згідно висновку експерта № 732/019 від 27 березня 2020 року вартість спірного будинку становить 1 743 825 грн. 00 коп., з урахуванням цього, позивач-відповідач просить суд стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію його частки у спільному майні подружжя в сумі 871 912 грн. 50 коп., а за ОСОБА_4 визнати право приватної власності на спірний будинок.

02 червня 2020 року представником відповідача-позивача подано відповідь на заяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_3 , в якій він вказав, що житловий будинок по АДРЕСА_1 набутий відповідачем-позивачем на підставі договору дарування, а тому є особистою власністю ОСОБА_3 та не підлягає поділу як об`єкт спільної сумісної власності подружжя. Тому при розгляді такої категорії справ варто досліджувати історію походження майна та відповідно визначати статус - спільне сумісне майно подружжя чи особисте майно кожного з подружжя.

Ухвалою суду від 10 червня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_1 первісний позов підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечила.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення первісного позову, вимоги зустрічного позову підтримав, просив їх задоволити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 січня 2003 року, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11 вересня 2019 року (набрало законної сили 15 жовтня 2019 року) було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_4 , їй та своїй дружині ОСОБА_5 подарував в рівних частках кожній земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд і об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, готовністю 88 %, площа забудови 236,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком В.І. та зареєстровано за номером 2566.

05.12.2012 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 була видана декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ХМ 4 та свідоцтво про право власності САЕ НОМЕР_2 600607 від 24.12.2012 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 24.12.2012 року Хмельницького бюро технічної інвентаризації номер 36937619 реєстраційний номер об`єкта 38788240.

21 січня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір поділу нерухомого майна в натурі, що є спільною частковою власністю. За умовами договору житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 479,4 кв.м. житловою площею 194,4 кв.м. поділено в натурі між сторонами договору. Пунктом № 2.1.2 договору поділу передбачено, що ОСОБА_4 у приватну власність переходить житлове приміщення загальною площею 240,1 кв. м. житловою площею 97.9 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лаврентьєвим Ю.В. за номером 58. Після укладання договору поділу частка у праві власності на будинок становить 1/1.

Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві приватної власності особі.

Право власності на житловий будинок загальною площею 240,1 кв.м., житловою площею 97,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_4 виникло 21 січня 2014 року внаслідок укладення договору поділу нерухомого майна в натурі, що є спільною частковою власністю.

Тобто, ОСОБА_4 набула у власність вищевказаний будинок у період шлюбу з ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 пояснили, що добудова будинку АДРЕСА_1 здійснювалась повністю за кошти ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на той час достатніх доходів не мали. Проте, покази даних свідків суд оцінює критично, оскільки факт фінансування будівництва та ремонту повинен бути підтверджений належними доказами: відповідними договорами, накладними, квитанціями.

Отже, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна, а саме житлового будинку, загальною площею 240,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,особистою приватною власністю, задоволенню не підлягає, оскільки право власності у відповідача-позивача на даний будинок виникло у період шлюбу.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (пункти 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Відповідно до статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ спільного майна з ОСОБА_4 , а саме житлового будинку, загальною площею 240,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.

Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 отримала від свого батька та, відповідно, чоловіка ОСОБА_6 у якості дарунку земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд(присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови та об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок, готовність 88 %, площа забудови 236,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком В.І., зареєстрований в реєстрі за № 2566.

Отже, житловий будинок, готовністю 88 %, площею забудови 236,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 27 листопада 2009 року ОСОБА_4 набула у особисту приватну власність (часткову власність з ОСОБА_5 ) в результаті договору дарування.

У зв`язку з тим, що у спільному майні подружжя, а саме житловому будинку, загальною площею 240,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є істотна частка майна, що належало ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності (житловий будинок, готовністю 88 %, площею забудови 236,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в спільній частковій власності з ОСОБА_5 ), суд відходить відзасади рівності часток подружжя в сторону збільшення частки ОСОБА_4 .

Разом з цим, для визначення частки кожного з подружжя ОСОБА_7 у спірному будинку з урахуванням того майна, що перебувало у особистій власності ОСОБА_4 , потрібне застосування спеціальних знань в галузі оціночно-будівельної експертизи. Проте, позивачем-відповідачем ОСОБА_3 та його представником заявлялись клопотання лише про призначення експертизи на визначення ринкової вартості всього будинку.

Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 77, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, з наданих суду доказів неможливо встановити дійсні розміри часток сторін у спільному майні подружжя з урахуванням майна ОСОБА_4 , що належало їй на праві особистої власності, а тому позов ОСОБА_3 за вказаних обставин задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 15, 16, 325, 328, 331, 368 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 82, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 липня 2020 року.

Суддя: О.М. Палінчак