Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/836/20
Провадження № 2 /433/496/20
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"01" липня 2020 р.

Суддя Троїцького районного суду Луганської області Певна О.С., перевіривши позовну заяву прокурора начальника Білокуракинського відділу Старобільської місцевої прокуратури Ніколаєва І.О. в інтересах держави в особі відділу освіти Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Троїцького районного суду Луганської області перебувало кримінальне провадження № 409/2948/18 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 17.03.2020 було звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження у відношенні обвинуваченого закрито. Також цією ухвалою задоволено цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі відділу освіти Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області, стягнуто з ОСОБА_1 на користь цивільного позивача 23716,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 процесуальні витрати, пов`язані з проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 19.05.2020 ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 17.03.2020 в частині вирішення цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі відділу освіти Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області скасовано та призначено в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

15 червня 2020 року дана справа надійшла до Троїцького районного суду Луганської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у цивільній справі №433/836/20 Певну О.С.

Вирішуючи питання про прийняття до свого провадження, суддя вважає зазначити про таке.

Постановляючи ухвалу проскасування судового рішення суду першої інстанції в кримінальному провадженні в частині вирішення цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі відділу освіти Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області та призначаючи в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства суд апеляційної інстанції мотивував прийняте рішення тим, щовідповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали. При цьому за змістом ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути переданий для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак, зробивши висновок про наявність у суду апеляційної інстанціїпід час перегляду ухвали суду про закриття кримінального провадженняу зв`язку із закінченням строків давностіповноважень передати для розгляду в порядку цивільного судочинства цивільний позов, заявлений в кримінальному провадженні, при цьому в резолютивній частині фактично призначаючи його розгляд в порядку відмінного від кримінального провадження - цивільного, не вказав жодної норми кримінального процесуального законодавства, якими він керувався при цьому.

Частиною 3 статті 419 КПК України визначено, що при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги визначені в статті 407 КПК України.

Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції останній керувався при її постановленні п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України (зміна ухвали), у мотивувальній частині посилається на п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, яка визначає підстави для зміни вироку чи ухвали суду про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, хоча при посиланні на цю нормуфактично вказує на скасування ухвали суду першої інстанції через неправильне застосування кримінального процесуального закону, а в резолютивній частині ухвалює - призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства в скасованій частині.

Положення статті 415 КПК України визначає чіткі підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, жодна з яких не зазначена апеляційним судом. Більш того, питання призначення нового розгляду в суді першої інстанції можливо лише щодо кримінального провадження.

Слід також відмітити, що законодавством визначено систему судоустрою, який будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. (ст. 17, 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»)

Статтею 22 вказаного Закону визначено, що місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ст. 1 КПК України), одним із видів закінчення якого є закриттякримінального провадження.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ст. 19 ЦПК України)

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що вирішення питання про відповідність позовної заяви вимогам цивільного процесуального законодавства, прийняття та призначення її до розглядувідноситься до виключних, дискреційних повноважень суду цивільної юрисдикції як суб`єкта владних повноважень, до якого особа (позивач) звернулась з відповідним позовом, а призначення провадження в цивільній справі судом кримінальної спеціалізації при закритому кримінальному провадженні межує з втручанням в дискреційні повноваження суду цивільної юрисдикції, оскільки виходить за межі завдань кримінального судочинства.

З огляду на викладене, суддійшов висновку, що при вирішенні питання про відповідність позовної заяви вимогам цивільного процесуального законодавства, прийняття та призначення її до розгляду, суд зобов`язаний керуватись вимогами цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, суд перевіряє наявність підстав для залишення позовної заяви без руху відповідно до вимог цивільного процесуального закону, чинного на дату подання позовної заяви.

Враховуючи, що позов було пред`явлено в кримінальному провадженню та прийнято до розгляду, положення ч. 3 ст. 415 КПК України, абз. 2ч. 1 ст. 185 ЦПК України, який слід застосувати на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України (аналогія закону), вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя зазначає, що вона підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України з огляду на таке.

Так, в порушення приписів п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява не містить реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача за його наявності або номер і серію паспорта (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Також суддя відмічає, що відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За приписами ч.5 ст.95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В порушення наведених процесуальних приписів до позовної заяви не долучені копії письмових доказів, які засвідчені у визначеному ст.95 ЦПК України порядку. Тобто, позивачу, а у випадку його представництва, представником, необхідно засвідчити копії тих доказів, які є у нього в оригіналі, а з приводу інших зазначити в кого знаходяться оригінали доказів. Крім того, для деяких документів законодавством передбачено відповідний порядок їх засвідченнящодо засвідчення документів, на що необхідно звернути увагу.

Крім того, відповідно до п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна окрім іншого містити, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, чого зроблено позивачем не було.

Також, в порушення п. 9 ч. 3ст. 175 ЦПК України позовна заява також не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що є також недоліком позову в розумінні зазначеного положення процесуального закону.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 175 ЦПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Частиною 5 ст. 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. (ч. 7 ст. 177 ЦПК України). Підтвердження повноважень прокурором у разі його звернення до суду в інтересах держави має специфічних характер.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;(2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Прокурор в цій справі звернувся до суду з позовом мотивуючи право на представництво саме з першої підстави.

Так, слід вказати, що «не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

З огляду на зміст позовної заяви, прокурор визначає підставою звернення до суду: невжиття відділом освіти Білокуракинською РДА належних заходів щодо відшкодування порушених економічних інтересів держави, внаслідок чого спричиняється шкода у вигляді невідшкодування до місцевого бюджету коштів, отриманих злочинним шляхом.

При цьому суд зауважує, що у цій справі прокурор фактично звернувся із позовом на захист прав та інтересів відділу освіти Білокуракинською РДА, яке є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку.

Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо.

З огляду на викладене, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Протилежного в позові не наведено, а саме: причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч.2 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відтак, вказані недоліки є підставою для залишення позовної заяви без руху.

Також суд роз`яснює, що відповідно до пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Керуючись статтями175, 177, 185, 260, 353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву прокурора начальника Білокуракинського відділу Старобільської місцевої прокуратури Ніколаєва І.О. в інтересах держави в особі відділу освіти Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином - залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Із урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, а якщо учаснику справи ухвала суду не була вручена у день її складення - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Троїцький районний суд Луганської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.С. Певна