н/п 2/490/2572/2020 Справа № 490/1579/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2020 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів та просив визначити частку земельної ділянки, кадастровий номер :18:008:0016, належної померлому ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі АДРЕСА_2 .

Позивач до судового засідання не з`явився, направив свого представника.

Представник позивача адвокат Мотельчук ЮІ. вимоги позову підтримала, просила провести розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_5 до судового засідання не з`явився, направив свого представника.

Представник відповідача адвокат Грицишин К. вимоги позову визнав, просив провести розгляд справи у його відсутності. Повноваження представника відповідача щодо визнання позовних вимог перевірені судом.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась. Направила до суду заяву в якій вимоги позову підтримала та просила провести розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_4 володів часткою земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,214 га, кадастровий номер :18:008:0016 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-МК № 004242, виданого 19.04.1996 року згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради. Зазначена інформація підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ- 01, виданого 28.12.2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_4 , відкрилася спадщина до складу якої увійшло, зокрема, право на 37/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та частку зазначеної спірної земельної ділянки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилося внаслідок його смерті.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ЦК України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вересня 2013 року прийняв спадщину за законом, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (спадкова справа № 54968666).

В подальшому позивач звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.02.2020 року було підтверджено його право на частину житлового будинку у розмірі 37/100. Право власності на частину житлового будинку у розмірі 37/100 зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Свідоцтво на частку земельної ділянки з кадастровим номером :18:008:0016 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована у АДРЕСА_1 позивачу видано не було. Постановою державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міщенко Н.В від 28.01.2020 року було оформлено відмову у його видачі у зв`язку із тим, що не визначений розмір частки спадкодавця ОСОБА_4 у праві власності на земельну ділянку.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2018 року у справі № 693/568/13-ц.

Отже, оскільки право власності на земельну ділянку у розмірі належної спадкодавцю частки у праві власності на житловий будинок, що складає 37/100 перейшло до позивача цілком обґрунтовано у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України, суд приходить до висновку, що позивач має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власникові, що повною мірою ґрунтується на нормах матеріального права.

В абзаці 5, 6 пункту 3.4 листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: «У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила -1/2"».

Таким чином, докази на які посилається позивач щодо підтвердження факту набуття права власності на земельну ділянку, з кадастровим номером :18:008:0016 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована у АДРЕСА_1 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і суд вважає їх достатніми для прийняття рішення щодо задоволення позовних вимог.

Крім іншого, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, позов слід задовольнити та визначити, що частка померлого ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий номер :18:008:0016, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована у АДРЕСА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.ст.76 -82, ст. 263-265, ч.5ч.1 ст.354 - 355 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий номер :18:008:0016, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована у АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 25.06.2020 року

Суддя Н.П. Черенкова