Справа № 712/2136/20
Провадження № 2/712/1263/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого-судді Мельник І.О.

з участю секретаря Хоменко А.В.

позивача ОСОБА_1

відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чрекаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.01.2006 йому належить ј частина квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі є власниками 3/4 частини вказаної квартири по ј частині кожен. Позивач ОСОБА_1 є чоловіком відповідачки ОСОБА_2 , відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є його дітьми. Просить суд виділити йому у власність в квартирі АДРЕСА_1 ізольовану кімнату площею 17,0 з лоджією, а відповідачам три ізольовані кімнати 9,4; 11,5 та 16,8 кв.м з лоджіями. Підсобні приміщення /кухню, передпокій, коридор, ванну кімнату, туалет / необхідно залишити в загальному користуванні. Припинити спільну сумісну власність в квартирі АДРЕСА_1 . Визначити розмір часток кожного із співвласників квартири АДРЕСА_1 як ј частину.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачами 22.06.2020 скеровано відзив на позовну заяву, яким просять суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У відзиві вказують, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши суду, що він, як співвласник спірної квартири, має право на виділ у натурі частки із майна, а саме: ізольованої кімнати площею 17,0 кв.м з лоджією, що є у спільній сумісній власності. При цьому, житлові умови відповідачів не погіршаться. До того ж, такий порядок користування квартирою між ними фактично й склався.

В судовому засіданні відповідачі позов не визнали та заперечували проти задоволення позову. На підставу своїх заперечень посилалися на той факт, що позивачем не надано висновку будівельно-технічної експертизи, що є обов`язковим доказом у справах даної категорії. Крім того, важливою є та обставина, що в спірній квартирі зареєстровано неповнолітню дитину.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство відповідно до статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належать квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 04.01.2006.

Згідно з технічних характеристик вказаної квартири, остання складається з 4 кімнат загальною площею 86,5 кв.м, у тому числі 1 кімната площею 9,4 кв.м, 2 кімната площею 17,0 кв.м., 3 кімната площею 11,5 кв.м, 4 кімната площею 16,8 кв.м, кухні площею 9,3 кв.м, передпокою площею 7,3 кв.м, ванна кімната площею 2,6 кв.м, вбиральні (поєднаної) площею 1,0 кв.м, , туалет площею 3,9, лоджія площею 7,8, 3,8, 3,8 кв.м.

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Крім цього, відповідно до частини 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ч. 1, 2 та 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, ' окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» (яка була чинною на час розгляду судами справи).

Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. Тобто, з певної точки зору при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об`єкта.

Для цього у справі проводяться будівельно-технічні та земельно-технічні експертизи. Для позитивного висновку експертизи частки співвласників повинні бути ізольовані один від одного, мати окремі виходи, окремі системи водопостачання, водовідведення, опалення, тощо. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Кількість та розміри виходів повинні відповідати вимогам будівельних норм за видами будинків та споруд. Якщо при поділі відбувається реконструкція та необхідно додержуватися вимог ДБН та санітарних правил.

Однак, під час розгляду судом справи, позивачем не наданий висновок будівельно-технічної експертизи, що є обов`язковим доказом у справах даної категорії, а також не заявлене клопотання про призначення такого роду експертизи.

Крім того, позивачем у заяві не вказано, що у даній квартирі зареєстровано неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , який є сином ОСОБА_3 .

В свою чергу держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Таким чином, виділ в натурі частки з квартири АДРЕСА_1 , право користування якою має неповнолітня дитина без дозволу органу опіки та піклування, є неможливий.

Враховуючи викладене, аналізуючи належні та допустимі докази в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що позивач не вказав вимог щодо зміни розміру ідеальних часток співвласників, а також не надав доказів на підтвердження технічної можливості здійснення такого виділення майна відповідно до розміру належної йому частки, вартості частки та розміру грошової компенсації іншим співвласникам, частки яких зменшилась, при цьому з клопотанням про проведення експертизи у вказаному провадженні не звертався, суд вважає за необхідне у позові відмовити через його необґрунтованість.

Керуючись ст. ст.2-13, 76-83, 141, 258, 259, 263-268ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 181, 356, 357, 358, 361, 364 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 26.06.2020.

Головуючий І.О.Мельник