Житомирський апеляційний суд
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/14208/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ його частину,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 18 лютого 2020 року суддею Перекупкою І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила: встановити факт проживання її ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 14 вересня 2010 року по 17 лютого 2015 року; визнати гараж АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її та померлого ОСОБА_5 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину цього гаража.

Зазначала, що з весни 2008 року вона разом з ОСОБА_5 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. У 2012 році вони за спільні кошти придбали вищевказане нерухоме майно, право власності на яке зареєстрували за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Крім неї, спадкоємцями є його мати ОСОБА_2 та донька померлого від першого шлюбу - ОСОБА_3 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 14 вересня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог.

Вважає, що суд дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині встановлення факту проживання її та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, проте помилково відмовив у задоволенні позову у іншій частині.

На її думку, суд залишив поза увагою правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року щодо презумпції права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Крім того, вказала, що відповідачка ОСОБА_4 заперечувала лише факт спільного проживання, проте не спростувала вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю та заявляла про готовність визнати право на гараж за нею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

ОСОБА_4 зазначила, що спірний гараж не є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки він був зареєстрований за її батьком ( ОСОБА_5 ) ще на час його перебування у шлюбі з її матір`ю. Інше спадкове майно відсутнє. Отже вважає, що у суду не було підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Крім того, вказала, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження такого факту позивачкою суду не надано, як і доказів на підтвердження придбання спірного майна за спільні кошти, як чоловіком та жінкою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали, апеляційну скаргу ОСОБА_4 не визнали, просили залишити її без задоволення.

Представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу свого довірителя підтримала, апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнала, просила залишити її без задоволення.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишенню без задоволення.

За змістом статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 до 13.09.2010 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 (а.с. 24). Відповідачка ОСОБА_4 його дочка від цього шлюбу.

18.02.2015 ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з позивачкою ОСОБА_1 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер (а.с. 12).

Останньому відповідно до свідоцтва про право власності належить гараж АДРЕСА_1 , в гаражному кооперативі «Хмільники». Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 19.12.2012 №553 (а. с. 13-16). Відповідно до технічного паспорта даний гараж побудований у 2006 році. Згідно інформації голови правління гаражного кооперативу «Хмільники», ОСОБА_5 став членом кооперативу з 01.01.2013 Вартість гаражу станом на 18.09.2018 складала 56 640,00 грн. (а. с. 25, 62).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову у частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з доведеності цих позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком не погоджується, враховуючи наступне.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації.

Встановлюючи факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд послався на показання свідків зі сторони позивача, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які, як зазначено у рішенні, підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 протягом декількох років. Ці свідки пояснили, що сім`ями відпочивали на дачі, яка належала подружжю ОСОБА_16 . Знали про існування гаражу, але хто конкретно вкладав гроші в будівництво гаражу пояснити не змогли.

Свідки зі сторони відповідачів, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , як зазначив суд, пояснили, що позивачка проживала з ОСОБА_20 .

Оцінюючи покази свідків, як зі сторони позивача так і відповідачів, суд не зазначив, у який саме період спільно проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , які ознаки проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу підтверджені цими свідками.

Крім того, свідки зі сторони відповідачів пояснили, що після розірвання шлюбу з першою дружиною, ОСОБА_5 бачили майже щодня по АДРЕСА_2 , а до позивачки він переїхав у 2014 році. Проте, таким показам, суд оцінки не надав.

Також, суд послався на докази, які підтверджують спільний відпочинок за кордоном ОСОБА_5 з ОСОБА_1 з 03.04.2010 10.04.2010; 18.04.2013 25.04.2013; 07.03.2014 14.03.2014 (а.с. 18-23). Разом з тим, посилання суду на спільний відпочинок у 2010 році не має правового значення для вирішення спору, оскільки ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 до 13.09.2010, а спільний відпочинок ОСОБА_5 з позивачкою у період з 18.04.2013 по 25.04.2013, з 07.03.2014 по 14.03.2014 не може бути обставиною, що підтверджує факт їх спільного проживання та придбання спірного майна.

Як доказ спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу суд, окрім вищенаведеного, послався на довідку голови правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Польський бульвар 18/26» від 21.08.2018, згідно якої ОСОБА_5 проживав у квартирі АДРЕСА_3 без реєстрації з 2008 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 11). Як свідчать матеріали справи, у даній квартирі з 08.07.2015 зареєстрована позивачка (а.с. 7-8). Проте, така довідка не може бути належним доказом у справі, оскільки вона містить посилання на те, що зазначені у ній обставини підтверджують сусіди, разом з тим їх прізвища у довідці не зазначено та не допитано цих осіб у якості свідків.

Крім того, ОСОБА_5 з 23.06.2007 по день смерті був зареєстрований у будинку АДРЕСА_4 (а.с. 61).

Надані ОСОБА_1 письмові докази, зокрема: документи про замовлення ОСОБА_5 вікон та дверей від 18.11.2011 (а.с. 90-91), меблів від 20.05.2008 (а.с.154), придбання телевізора та комплектуючих до нього від 10.12.2012 (а.с. 153) із зазначенням ним у цих документах адреси: АДРЕСА_5 та копії листів страхової компанії на його ім`я на цю адресу від 14.01.2010, 26.07.2013 та 01.11.2013 (а.с. 92-95), які на думку позивачки свідчать про доведеність факту спільного проживання та ведення спільного господарства, наявність між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, за заявлений період не можна вважати достатніми та переконливими доказами, які підтверджують такі обставини.

Крім того, факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Отже, достатніх доказів на підтвердження проживання позивачки з ОСОБА_5 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 14 вересня 2010 року по 17 лютого 2015 року позивачка суду не надала, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову у цій частині.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (спірний гараж) таким, що належить на праві спільної сумісної власності позивачці та ОСОБА_5 , як жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою на час набуття цього майна. Як наслідок доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо презумпції права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу є безпідставними.

За таких обставин рішення суду у частині задоволення позову та встановлення факту проживання позивачки з ОСОБА_5 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 14 вересня 2010 року по 17 лютого 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

У решті рішення суду по своїй суті є правильним, а тому підстави для його скасування відсутні.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню, понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2020 року у частині задоволення позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання з ОСОБА_20 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу скасувати, ухваливши нове судове рішення у цій частині про відмову у позові.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1057грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 10 липня 2020 року.