_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 4-с/947/55/20
УХВАЛА

01.07.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Кирикової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шарапа Дарії Сергіївни, про визнання рішень державного виконавця неправомірними, їх скасування та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

06 лютого 2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шарапа Дарії Сергіївни, про визнання рішень державного виконавця неправомірними, їх скасування та зобов`язання вчинити певні дії, в якій скаржник просить суд визнати неправомірними (протиправними) постанови державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шарапа Дарії Сергіївни від 18.12.2019 року, винесені в рамках виконавчого провадження ВП №55559127, а саме:

- про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами;

- про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві полювання;

- про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України;

- про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва ля відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снаряддями несмертельної дії;

- зобов`язати державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шарапа Дарію Сергіївну поновити порушені права ОСОБА_1 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною скаргою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.02.2020 року прийнято вказану скаргу до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Одночасно, ухвалою суду судом залучено до участі по справі в якості заінтересованої особи стягувача за виконавчим провадженням ВП №55559127 Рожкову Вікторію Вадимівну та зобов`язано державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шарапа Дарію Сергіївну надати до суду в строк до 26 лютого 2020 року належним чином завірену копію виконавчого провадження ВП №55559127, в рамках якого були винесені оскаржувані постанови.

На виконання зазначеної ухвали суду, 25.02.2020 року до суду надійшли фотокопії матеріалів виконавчого провадження ВП №55559127, без їх належного засвідчення у відповідності до порядку визначеного п.п.5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55).

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав та просив суд задовольнити.

Представник заінтересованої особи Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Анісімова А.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаної скарги, з посиланням на правомірність дій державного виконавця та відповідність їх нормам чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши надані до суду документи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №520/13149/16-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

За наслідком розгляду вказаної справи, Київським районним судом міста Одеси 18.04.2017 року ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2016 року до досягнення нею повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Будучи незгодним, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Київського районного суду міста Одеси від 18 квітня 2017 року змінено в частині розміру частки аліментів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду набрало законної сили 23.11.2017 року.

Судом враховується, що згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

На виконання рішення апеляційного суду Одеської області, Київським районним судом міста Одеси 29 грудня 2017 року видано виконавчий лист №520/13149/16-ц стосовно боржника ОСОБА_1 , на підставі якого і звернення стягувача Другим Київським відділом державної виконавчої міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області 18 січня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55559127.

27.03.2018 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 по виконавчому листу №520/13149/16-ц станом на 28.02.2018 року становить 91547 гривень 40 копійок.

Тієї ж дати, державним виконавцем було винесено постанову про передачу виконавчого провадження ВП №55559127 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

12 квітня 2018 року Верховним Судом ухвалено постанову по справі № 520/13149/16-ц, за наслідком розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_2 , якою рішення апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року в частині визначення мінімального розміру стягнутих аліментів змінено, викладено друге речення резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття».

18.06.2018 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про прийняття виконавчого провадження ВП №55559127, та тієї ж дати винесено наступну постанову про передачу цього виконавчого провадження до Другого Київського відділу державної виконавчої міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Надалі в рамках виконавчого провадження ВП №55559127, державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області 12.07.2019 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника.

Тієї ж дати, державним виконавцем складено розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого заборгованість боржника ОСОБА_1 по аліментам станом на 01.07.2019 року складає в сумі 125060 гривень 90 копійок.

Зазначений розрахунок заборгованості був скасований постановою про перевірку виконавчого провадження, винесеною 16 грудня 2019 року В ОСОБА_4 начальника Другого Київського відділу державної виконавчої міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Надалі, як вбачається в рамках цього виконавчого провадження державним виконавцем 18.12.2019 року було винесено низьку постанов стосовно ОСОБА_1 , а саме:

- про арешт коштів боржника;

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України;

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами;

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання;

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва ля відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снаряддями несмертельної дії.

Боржник будучи незгодним з зазначеними постановами державного виконавця, якими встановлені відносно нього відповідні обмеження, звернувся до суду з відповідною скаргою.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. (ст. 449 ЦПК України).

Суд зазначає, що оскаржувані постанови винесені 18.12.2019 року.

Судом в судовому засіданні, було оглянуто матеріали виконавчого провадження ВП №55559127, за наслідком чого судом встановлено, що останні не містять інформації про отримання боржником їх копій.

Як зазначає у скарзі ОСОБА_1 , про винесені спірні постанови, він дізнався 31.01.2020 року, за наслідком чого звернувся до суду з відповідною скаргою 06.02.2020 року.

У той же час, зазначені обставини знаходять своє підтвердження, оскільки матеріали виконавчого провадження містять особистий підпис боржника про отримання ним 31.01.2020 року безпосередньо у відділі копії постанови від 30.01.2020 року, де останній не був позбавлений можливості дізнатись про спірні постанови.

Інших доказів, які б свідчили про більш ранню обізнаність боржника про спірні постанови та отримання їх копій, матеріали виконавчого провадження не містять, на підстави чого суд доходить до висновку, про те, що скаржником не пропущено десятиденний строк на звернення до суду з цією скаргою з дня коли останній дізнався про порушення його права та/і свободи.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження на примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах у межах повноважень та у спосіб, визначеними цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Статтями 13, 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими-нормативно-правовими актами. Також має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Пунктом 1 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5, встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, за місцем виконання відповідного рішення, за поданням державного або приватного виконавця. За наявності обставин, передбачених абзацом першим або шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Розділом ХVІ Інструкції встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, - три місяці), державний виконавець виносить вмотивовані постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, які виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення таких постанов не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється.

Отже, як вбачається, на виконання зазначених норм Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем були винесені вищезазначені постанови від 18.12.2019 року:

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України;

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами;

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання;

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва ля відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снаряддями несмертельної дії.

Як вбачається, з постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 18.12.2019 року, вона винесена на підставі встановленої заборгованості у відповідності до розрахунку заборгованості від 16.12.2019 року за період з 24.10.2016 року по 01.12.2019 року, розмір якої становить 184929 гривень 65 копійок, та перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Інші три постанови від 18.12.2019 року: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва ля відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снаряддями несмертельної дії, винесені на підставі встановленої заборгованості у відповідності до розрахунку заборгованості від 01.12.2019 року за період з 24.10.2016 року по 01.12.2019 року, розмір якої становить 184929 гривень 65 копійок, та перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

На підставі зазначених постанов вбачається, що державним виконавцем було складено два розрахунки заборгованості по аліментам від 01.12.2019 року та від 16.12.2019 року в рамках виконавчого провадження ВП №55559127, за один той самий період та зі встановленою однією сумою заборгованості.

Щодо зазначених розрахунків, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні судом було оглянуто оригінали матеріалів виконавчого провадження ВП №55559127, та, за участі представника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), була встановлена відсутність наявність оригіналів таких розрахунків заборгованості державного виконавця від 01.12.2019 року та від 16.12.2019 року, які слугували підставою для винесення оскаржуваних постанов.

В матеріалах виконавчого провадження, був виявлений розрахунок заборгованості від 12.07.2019 року, передуючий винесенню спірних постанов, який в свою чергу був скасований постановою від 16.12.2019 року, тобто до винесення цих постанов, та наявний розрахунок заборгованості від 12.02.2020 року.

Одночасно, суд зазначає, що під час розгляду справи, а саме 25.02.2020 року до суду надійшли фотокопії матеріалів виконавчого провадження ВП №55559127, в яких в свою чергу наявна фотокопія розрахунку заборгованості державного виконавця, складеного 16.12.2019 року.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 статті 78 ЦПК України передбачає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

П.п.5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55) передбачено, що відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Перелік документів, на які ставлять відбиток печатки, визначає організація на підставі нормативно-правових актів. Його подають в інструкції з діловодства організації. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ. Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.

Судом встановлено, що зазначена фотокопія розрахунку від 16.12.2019 року, не засвідчена належним чином у відповідності до порядку визначеного п.п.5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55), та оригінал такої постанови відсутній в матеріалах виконавчого провадження ВП №55559127, а відтак зазначена фотокопія розрахунку без належного засвідчення і підтвердження оригіналом документа, не приймається судом, як належний, допустимий і достовірний доказ по справі.

Щодо розрахунку від 01.12.2019 року, то такий також відсутній в матеріалах виконавчого провадження.

У відповідності до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Аналіз вищевказаних норм Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про обов`язок державного виконавця в ході примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів перш за все встановити розмір та наявність заборгованості зі сплати аліментів, повідомити боржника про такий.

Матеріали виконавчого провадження також не містять будь-яких належних підтверджуючих доказів на підтвердження сповіщення державним виконавцем боржника ОСОБА_1 про здійснені розрахунки заборгованості від 01.12.2019 року та від 16.12.2019 року, що також спростовує їх існування.

На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що на момент винесення спірних постанов від 18.12.2019 року передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем не була підтверджена належними доказами наявність у боржника заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищував би суму відповідних платежів за чотири місяці, оскільки посилка у спірних постановах на наявну заборгованість, зроблена державним виконавцем на підставі не існуючих розрахунків заборгованості, оригінали, яких відсутні в матеріалах виконавчого провадження ВП №55559127, які в свою чергу були витребувані судом в повному обсязі на підставі ухвали суду від 07.02.2020 року.

Дослідивши дані постанови слід зазначити, що мотивованою і обґрунтованою постановою можливо назвати лише ту постанову, в якій правовий висновок ґрунтується на аналізі взаємозв`язку між наведеною правовою нормою та належними доказами, в тому числі наданими сторонами у справі. Саме лише посилання на норму права не може вважатися належною мотивацією постанови. Завданням вмотивованої постанови є демонстрація сторонам, що вони були почуті.

Ігнорування доречних аргументів сторони є грубим порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та сталої судової практики як Верховного Суду так і ЄСПЛ.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, суд вважає оскаржувані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 18.12.2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 18.12.2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 18.12.2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва ля відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снаряддями несмертельної дії від 18.12.2019 року, винесені державним виконавцем Шарапою Д.С., в рамках виконавчого провадження ВП №55559127 стосовно боржника ОСОБА_1 з грубим порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», чим порушені права та інтереси скаржника, які закріплені Основним Законом України, а відтак підлягають визнанню неправомірними та скасуванню, чим на думку суду поновлюється поновити порушене право заявника, а відтак вимога скаржника в частині зобов`язання державного виконавця вчинити дій спрямовані на поновлення його права, задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 81, 261, 352, 354, 447-453 ЦПК України, п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, п.п.п.15.5 п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шарапа Дарії Сергіївни, про визнання рішень державного виконавця неправомірними, їх скасування та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 18.12.2019 року, винесену державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шарапою Дарією Сергіївною, стосовно боржника ОСОБА_1 , в рамках виконавчого провадження ВП №55559127.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 18.12.2019 року, винесену державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шарапою Дарією Сергіївною, стосовно боржника ОСОБА_1 , в рамках виконавчого провадження ВП №55559127.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 18.12.2019 року, винесену державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шарапою Дарією Сергіївною, стосовно боржника ОСОБА_1 , в рамках виконавчого провадження ВП №55559127.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва ля відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снаряддями несмертельної дії від 18.12.2019 року, винесену державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шарапою Дарією Сергіївною, стосовно боржника ОСОБА_1 , в рамках виконавчого провадження ВП №55559127.

В решті вимог скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Калініченко Л. В.