ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року

м. Харків

справа № 623/1715/20

провадження № 22ц/818/3572/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 травня 2020 року в складі судді Бєссонової Т.Д. по справі за позовом ОСОБА_1 до Касаційного цивільного суду про стягнення збитку, завданого органом державної влади

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 травня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом.

На вказану ухвалу судді поштою 22 травня 2020 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року витребувано зазначену справу з Ізюмського міськрайонного суду Харківської області.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 09 червня 2020 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без руху та апелянту надано строк 10 днів для подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги, викладеної українськоюмовою,з дня отримання копії цієї ухвали.

23 червня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява, у якій він вказав, що вимоги суду апеляційної інстанції щодо надання ним апеляційної скарги, викладеної українською мовою, є незаконними та не підлягають виконанню. Вказав, що він не зобов`язаний звертатися до суду з документами, викладеними державною мовою, та користуватися послугами перекладача. Зазначив, що українська мова є обов`язковим засобом спілкування при здійсненні повноважень органами державної влади, а не громадянами. Зазначив, що позовна заява не є процесуальним документом, та ЦПК України не містить вимог щодо викладення її державною мовою.

Проаналізувавши доводи апелянта, викладені у вищевказаній заяві, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 не усунуто недоліки, про які зазначено в ухвалі про залишення його апеляційної скарги без руху. При цьому, судова колегія виходить з наступного.

Нормами частин 1 та 2 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної » визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Виходячи з того, що будь-яка заява по суті є процесуальним документом (стаття 174 ЦПК України), вона повинна бути викладена державною мовою.

Верховний Суд також неодноразово наголошував на тому, що подані учасниками справи скарги повинні бути викладені державною мовою, зокрема, в ухвалах від 31 березня 2020 року у справі № 636/398/19, провадження № 61-5685ск20; від 19 березня 2020 року у справі № 629/5741/19, провадження № 61-5019ск20; від 02 березня 2020 року у справі № 623/4072/19, провадження № 61-2581ск20; від 27 лютого 2020 року у справі № 638/6372/19, провадження № 61-2956ск20 та в інших.

В ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 роз`яснено необхідність викладення апеляційної скарги державною мовою.

Однак, він фактично відмовився виконувати вимоги зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції.

Доводи ОСОБА_1 , що він не зобов`язаний викладати апеляційну скаргу українською мовою, суперечать вищезазначеним вимогам закону щодо провадження цивільного судочинства українською мовою.

Частиною 2 статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Враховуючи викладене, оскільки апелянтом не усунуто недоліки, про які вказано в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, зокрема, не подано до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги, викладеної українськоюмовою,вважаємо за необхідне визнати апеляційну скаргу ОСОБА_1 неподаною та повернути її апелянту, а справу направити до суду першої інстанції.

Апелянту роз`яснюється, що відповідно до ч.2 ст.357, ч.7 ст.185 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення (зокрема, в разі подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги, викладеної українськоюмовою).

Керуючись ч.3 ст.185, ст.357 ЦПК України

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 травня 2020 року в складі судді Бєссонової Т.Д. по справі за позовом ОСОБА_1 до Касаційного цивільного суду про стягнення збитку, завданого органом державної влади, вважати неподаною та повернути апелянту, а справу направити до суду першої інстанції.

Вилучити з матеріалів справи і повернути ОСОБА_1 оригінал апеляційної скарги (а.с. 8-12), долучити до матеріалів справи її копію.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина