Справа № 303/2386/18
У Х В А Л А

Іменем України

07 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 03 квітня 2019 року та додаткове рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 квітня 2019 року (головуючий суддя Монич В.О.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Квасок» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих коштів, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Квасок» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 506488,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.03.2001 між Акціонерним товариством закритого типу «Торговий дім Україна-Тюмень» та дочірнім підприємством «Санаторій «Сонячне Закарпаття» було укладено договір про спільну діяльність № 2108076/2001-124.

18.07.2007 Акціонерне товариство закритого типу «Торговий дім Україна-Тюмень» вийшло із цього договору, а замість нього учасником спільної діяльності стало ТОВ «Квасок», про що свідчить договір приєднання до договору про спільну діяльність від 18.07.2007. 15.03.2010 між сторонами договору про спільну діяльність було укладено додаткову угоду та продовжено строк його дії до 15.03.2019.

Відповідно до ст.ст. 1130, 1131, 1132 ЦК України, ТОВ «Квасок» і ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»» на підставі договору у формі простого товариства здійснюють спільну діяльність у сфері виробництва, реалізації та розливу мінеральної води, здійснюють інші види діяльності, метою якої є отримання прибутку.

У межах здійснення спільної діяльності покупцям поставлялася вироблена та розлита у пляшки мінеральна вода, а кошти у відповідності до п. 6.5 Договору про спільну діяльність від 15.03.2001 підлягали зарахуванню на поточний рахунок, відкритий у ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»» для ведення спільної діяльності, зокрема п/р № НОМЕР_1 , відкритий у АКІБ «УкрСибБанк», МФО 351005.

Позивач зазначав, що у період із 07.11.2016 по 16.12.2016 з вищевказаного рахунку на рахунок № НОМЕР_2 , отримувачем за яким є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , було перераховано грошові кошти у загальному розмірі 506488,00 грн. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинив стан суб`єкта підприємницької діяльності 27.12.2017, що підтверджується інформацією із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач вказував, що оскільки укладеного договору із ФОП ОСОБА_1 не було, а з виключенням фізичної особи підприємця з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 , у силу ст. 1212 ЦК України, безпідставно отримані кошти у розмірі 506488,00 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 03 квітня 2019 року позов задоволено - стягнуто на користь ТОВ «Квасок» з ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 506488,00 грн., а також 8478,32 грн. судових витрат.

Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10 квітня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Квасок» 7865,00 грн. у рахунок відшкодування витрат з оплати судово-почеркознавчої експертизи.

На вказані судові рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування та порушення судом норм процесуального права, в зв`язку з чим просить рішення суду від 03.04.2019 і додаткове рішення суду від 10.04.2019 скасувати, та у задоволенні позову ТОВ «Квасок» відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що між ним як підприємцем і ТОВ «Квасок» існували договірні відносини (договір № 1 від 01.12.2016, який не визнавався недійсним), що підтверджується накладними на поставку товарів, відсутність письмового договору цього факту не спростовує.

Відповідачу не було і не могло бути відомо, що отримані ним кошти були перераховані з рахунку, призначеного для спільної діяльності ТОВ «Квасок» і ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»». Натомість ці два суб`єкти були обізнані з тривалим і багаторазовим перерахуванням коштів, не заперечували проти цього, а за умовами договору про спільну діяльність кошти належали ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»», а не учасникам спільної діяльності.

Наявність між сторонами договірних відносин та неодноразові перерахування коштів виключають можливість застосування положень ст. 1212 ЦК України.

Також апелянт вказує, що суд прийняв рішення про права і обов`язки ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»», яке не було залучене до участі в справі, позаяк кошти від спільної діяльності належать також і цьому підприємству. Відповідач здійснив поставки товарів саме ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»». Однак, суд не залучив це підприємство до участі в справі, що позбавило його можливості належно з`ясувати обставини взаємовідносин сторін і платежів.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Квасок» просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, зокрема, що наявність договірних відносин між сторонами не встановлена і не доведена, а ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»» підтвердило, що ніякого договору не укладало, жодної продукції від підприємця ОСОБА_1 не отримувало. Підписи посадової особи підприємства на накладних, наданих ОСОБА_1 , виявилися підробленими. Наявність коду ЄДРПОУ ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»» на платіжних дорученнях про перерахування коштів не суперечить умовам спільної діяльності, за яких з рахунку, призначеного для такої діяльності, можуть перераховуватися кошти з використанням відповідного коду учасника спільної діяльності. Отримані відповідачем кошти належали саме до спільної діяльності, а не були власністю ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»». Оскільки ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»» ніякого договору з відповідачем не укладало, то про його права і обов`язки в справі не йдеться. Крім того, кошти спільної діяльності стають власністю її учасників лише після розподілу прибутку, а їх повернення на відповідний рахунок не породжуватиме прав і обов`язків у ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»».

В судове засідання учасники справи та їх представники не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника апелянта до апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача та закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції та поданого клопотання, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 15.03.2001 Акціонерне товариство закритого типу «Торговий дім «Україна-Тюмень»» і Дочірнє підприємство «Санаторій «Сонячне Закарпаття»» уклали договір про спільну діяльність № 2108076/2001-124, предметом якого є спільна діяльність сторін шляхом об`єднання їх майна та зусиль у сфері виробництва, реалізації та розливу мінеральної води з метою отримання прибутку (а.с. 7-8). Відповідно до п.п. 6.1., 6.5. договору, ведення бухгалтерського та податкового обліку спільної діяльності покладається на ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»»; усі фінансові операції по спільній діяльності сторін здійснюються через окремий поточний рахунок, відкритий в санаторії «Сонячне Закарпаття» для ведення спільної діяльності.

На підставі договору приєднання від 18.07.2007 до договору про спільну діяльність від 15.03.2001 відбулася заміна учасника спільної діяльності з АТЗТ «Торговий дім «Україна-Тюмень»» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Квасок», строк дії договору про спільну діяльність був визначений до 15.03.2019 (а.с. 9).

В період з 07.11.2016 по 16.12.2016 із поточного рахунку спільної діяльності ТОВ «Квасок» та ДП «Сонячне Закарпаття» на поточний рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 14-ма платіжними дорученнями було перераховано грошові кошти в загальній сумі розмірі 506 488, 00 грн. (а.с.09-22).

27 грудня 2017 року відповідач припинив статус фізичної особи-підприємця, що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.27-34).

Відповідно до ст.ст. 2, 3, 42, 55, 173-175 та інших положень ГК України, ТОВ «Квасок», ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»» і фізична особа-підприємець ОСОБА_1 на час перерахування коштів, про які йдеться, були суб`єктами господарювання та здійснювали відповідні господарські операції. Перерахування (сплата, переказ) грошових коштів одним суб`єктом господарювання іншому є господарською операцією, оскільки тягне зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі відповідних суб`єктів (ст. 173 ГК України, ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 1 п. 1.24., ст.ст. 16, 17, 21, 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», інші норми законодавства). До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (ст. 51 ЦК України).

За приписами ГПК України в редакції, що була чинною на час пред`явлення позову та вирішення справи судом першої інстанції:

право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується; ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом;

юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 ч.ч. 1, 2);

до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, у тому числі, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа (ст. 20 ч. 1 п. 1), інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (ст. 20 ч. 1 п. 15);

сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (ст. 45 ч. 1).

Отже, як позивачами, так і відповідачами у спорах, на які поширюється юрисдикція господарських судів, можуть бути, в тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями (якщо законом прямо не передбачено винятку з цього правила), а визначений у ст. 20 ГПК України перелік справ (спорів), які належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним. Визначальними для віднесення спору до юрисдикції господарського суду є характер спірних правовідносини, а саме, наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих законодавством, спору про право, що виник із таких відносин, наявність у законі норми, що передбачала б вирішення справи господарським судом, відсутність норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції, а також суб`єктний склад сторін відповідних відносин, з яких виник спір.

У справі, що розглядається, спір виник у зв`язку з грошовими розрахунками між суб`єктами господарювання, які один із суб`єктів обґрунтовує наявністю господарського договору та господарських відносин (господарського зобов`язання), а інший суб`єкт заперечує такі підстави розрахунків. При цьому, третій суб`єкт господарювання, який безпосередньо сплачував кошти та належність яких цьому суб`єкту заперечує партнер по спільній діяльності (позивач), а відповідач вказує на отримання коштів за постачання товарів саме платнику, не брав участі в справі.

Припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем не припиняє її зобов`язань, що виникли під час здійснення господарської діяльності (ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 202-208 ГК України).

Таким чином, належність спору до господарської юрисдикції випливає як зі змісту правовідносин, що виникли між сторонами, так й із суб`єктного складу учасників цих правовідносин, зобов`язання в яких ОСОБА_3 із втратою ним статусу фізичної особи-підприємця не припинилися.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року було зупинено провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі № 303/2384/18 за позовом ТОВ «Квасок» до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Підставою для зупинення провадження у справі слугувало те, що ухвалою Верховного суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.10.2019 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 303/2384/18 за позовом ТОВ «Квасок» до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів за касаційною скаргою ТОВ «Квасок» на постанову Закарпатського апеляційного суду від 15.07.2019.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року було повернуто справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Квасок» до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Така ухвала мотивована тим, що правова позиція щодо юрисдикції спорів, що виникають між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем, яка станом на час звернення до суду вже припинила свою підприємницьку діяльність, вже неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), як і щодо юрисдикції господарських спорів, зокрема у постанові від 06 серпня 2019 року у справі № 904/5896/18 (провадження № 12-83гс19).

Посилаючись на вказану позицію Верховного Суду, представник апелянта просив закрити провадження у справі.

Виходячи з наведеного, справа не належить до юрисдикції загального суду, оскільки належить до тих, що підлягають розгляду за правилами господарського судочинства (ст. 19 ч. 1 ЦПК України).

Суд першої інстанції не мав процесуальних підстав для вирішення в порядку цивільного судочинства спору по суті, суду належало застосувати положення ст. 255 ч. 1 п. 1, ст. 256 ч. 1 ЦПК України і закрити провадження в справі, роз`яснивши, що її розгляд віднесено до юрисдикції господарського суду. Не застосувавши цих норм закону, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного в процесуальному розумінні вирішення справи.

Вирішення судом непідвідомчої йому справи є обов`язковою підставою для скасування судового рішення і для закриття провадження в справі (ст. 377 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Відтак, з урахуванням ст. 367 ч. 4 ЦПК України та на підставі ст. 255 ч. 1, ст. 367 ч. 4, ст. 377 ч.ч. 1, 2 цього Кодексу апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Судові рішення суду першої інстанції - скасувати, а провадження у справі - закрити.

Керуючись ст. 255 ч. 1, ст. 256 ч. 1, ст. 367 ч. 4, ст. 374 ч. 1 п. 4, ст. 377 ч.ч. 1, 2, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 03 квітня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 10 квітня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Квасок» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих коштів закрити.

Роз`яснити учасникам справи, що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 липня 2020 року.

Головуюча:

Судді: