Справа № 265/3054/20
Провадження № 2/265/1123/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 липня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л.В.

за участю секретаря Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання, посилаючись на те, що вироком Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 20 вересня 2016 року відповідачка ОСОБА_2 визнана винною у скоєнні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України відносно неї та з відповідачки на її користь стягнуто спричинену їй матеріальну шкоду в розмірі 17779,23 гривень та моральну шкоду в сумі 1000 гривень, а всього 18779,23 гривень. 20 жовтня 2016 року вирок набрав законної сили та 24 жовтня 2016 року видано виконавчий лист № 265/421/16-к. 18 грудня 2017 року головним державним виконавцем Лівобережного ВДВС м.Маріуполя Чепурною Т.С. винесено постанову про відкриття виконачого правадження ВП № 55394695. Станом на теперешній час відповідачка взагалі не відшкодувала спричинену їй шкоду, особистого майна та грошових внесків у банківських установах вона не має, що утруднює виконання судового рішення. Просить стягнути з відповідачки внаслідок невиконання грошового зобов`язання за період з 20 жовтня 2016 року (з дня набрання вироком законної сили) по 01 січня 2020 року 3% річних в сумі 1804,02 гривень та інфляційни збитки в сумі 6266,55 гривень, а також витрати за надання правничої допомоги у сумі 500 грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та не заперечила проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву від відповідачки до суду не надходило.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено,що Вироком Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 20 вересня 2016 року у справі №265/421/16-к, який набрало законної сили 20 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, ч.2 ст.185 КК України та стягнуто з неї на користь позивачки ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 17779, 23 гривень та моральну шкоду в сумі 1000, гривень.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За вказаним вироком Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя 24 жовтня 2016 року видано виконавчий лист № 265/421/16-к.

18 грудня 2017 року державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про відкриття виконачого провадження ВП № 55394695.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17.

Враховуючи вищезазначені норми Закону, суд вважає,що наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення зазначених втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статі 625 ЦК України.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Суд погоджується з розрахунком, виконаним позивачкою, згідно якого збитки завдані інфляцією за період з 20 жовтня 2016 року (день набрання рішенням законної сили) по 01 січня 2020 року становлять 6266,55 грн., а 3% річних за вказаний період 1804,02 грн.

Отже, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов слід задовольнити.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено витрати за надання правничої допомоги зі складання позовної заяви у сумі 500 грн., що підтверджено відповідною квитанцією, тому відповідно до ст.ст. 137 ЦПК України, вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з відповідачки ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 509, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати в розмірі 6266 (шість тисяч двісті шістдесят шість) гривень 55 копійок, 3% річних у розмірі 1804 (одна тисяча вісімсот чотири) гривні 02 копійки та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 500 (п`ятсот) гривень, а всього 8570 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 57 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Л.В.Копилова