Постанова

Іменем України

25 червня 2020 року

м. Київ

справа № 824/174/19

провадження № 61-473ав20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

за участю секретаря судового засідання Кобельчука О. І.,

учасники справи:

заявник - акціонерне товариство «Авіа-ФЕД-Сервіс»,

боржник - державна акціонерна холдингова компанія «Артем»,

за участю представників:

заявника - Білоус Василя Васильовича ,

боржника - Козаренко Сергія Миколайовича , Волкова Всеволода Миколайовича

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 Верховного Суду (проспект Повітрофлотський, 28, м. Київ) справу за заявою акціонерного товариства «Авіа-ФЕД-Сервіс» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації від 14 травня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства «Авіа-ФЕД-Сервіс» до державної акціонерної холдингової компанії «Артем» про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Авіа-ФЕД-Сервіс», яка підписана представником Білоусом Василем Васильовичем, на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у складі судді Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2019 року Акціонерне товариство «Авіа-ФЕД-Сервіс» (далі - АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс») подало до суду заяву про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації (далі - рішення МКАС при ТПП РФ) від 14 травня 2018 року у справі № 246/2016.

Заява обґрунтована тим, що 07 лютого 2012 року між АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» та Державною акціонерною холдинговою компанією «Артем» (далі - ДАХК «Артем») був укладений договір про поставку товарів № 2012-02-02 (далі - Договір) на загальну суму 2 857 241,00 дол. США. Згідно з пунктом 1.1 Договору продавець продає, а покупець купує вироби в номенклатурі, кількості та за цінами згідно зі специфікацією, що є невід`ємною частиною цього Договору. АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» здійснило авансовий платіж в розмірі 991 441,60 дол. США, але ДАХК «Артем» товар поставила частково відповідно до специфікації, що є додатком до додаткової угоди до Договору, а саме: перша партія товару - на суму 89 400,00 дол. США, друга - на суму 96 850,00 дол. США, третя - на суму 74 500,00 дол. США. Різниця між сплаченими грошовими коштами і сумою, на яку фактично були поставлені товари, становить 717 539,60 дол. США. 01 липня 2015 року між сторонами був підписаний акт звірки взаємних розрахунків за укладеним Договором, у якому боржник ДАХК «Артем» підтвердив наявність заборгованості перед АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» в розмірі 717 539,60 дол. США, при цьому залишок авансових коштів позивачу не повернув.

Рішенням МКАС при ТПП РФ від 14 травня 2018 року позов АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» задоволено, стягнено з ДАХК «Артем» на користь АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» суму основного боргу за Договором в розмірі 717 539,60 дол. США, відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 30 033,46 дол. США і відсотки за користування грошовими коштами, що підлягають подальшому нарахуванню на суму попередньої оплати, в розмірі 717 539,60 дол. США, що розраховуються за цільовою ставкою по федеральних фондах Федеральної резервної служби США плюс три відсоткових пункти за період з 22 грудня 2016 року до дня фактичного виконання зобов`язання зі сплати заборгованості; стягнено з ДАХК «Артем» на користь АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» витрати на оплату послуг юридичних представників у розмірі 450 000, 00 рос. руб. і в рахунок відшкодування витрат позивача зі сплати арбітражного збору у розмірі 1 450 604,37 рос. руб.

Зазначене рішення МКАС при ТПП РФ боржник не виконує.

Заявник просив визнати і надати дозвіл на виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 14 травня 2018 року у справі № 246/2016 та видати виконавчий лист на його примусове виконання.

Короткий зміст оскарженої ухвали

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у задоволенні заяви АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 14 травня 2018 року, ухваленого у складі голови колегії Вилкової Н. Г., арбітрів Стретовича В. Н., Четверткова А. М., у справі № 246/2016 за позовом АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» до ДАХК «Артем» про стягнення коштів відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 14 травня 2018 року про стягнення коштів на користь АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс», щодо якого застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи, cуперечить зовнішній політиці України, а отже, є несумісним з основами правопорядку держави, і буде порушувати публічний порядок України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

28 грудня 2019 року АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» подало до Верховного Суду апеляційну скаргу, яка підписана представником Білоусом В. В. , у якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким заявлені АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не обґрунтував, що ті норми, які застосував МКАС при ТПП РФ, суперечать публічному порядку України. Суд не застосував практику Верховного Суду у спірних правовідносинах. Боржник не довів, що рішення МКАС при ТПП РФ від 14 травня 2018 року порушує діючі в Україні фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Судове рішення ухвалене всупереч процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких ґрунтується публічний і державний порядок. Такий вид санкцій, як блокування виконання рішення комерційного арбітражного суду Законом України «Про санкції» не передбачено. Статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» регламентує можливість визнання та виконання в Україні лише рішень іноземних судів і жодним чином не стосується визнання та виконання в Україні рішень міжнародного комерційного арбітражу, зокрема МКАС при ТПП РФ. На рішення МКАС при ТПП РФ від 14 травня 2018 року не поширюються положення частини другої статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно з якими в Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями. Обставини, на які посилаються боржник та суд першої інстанції як на підставу для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 14 травня 2018 року у справі № 246/2016, насправді не є такими підставами, що преюдиційно підтверджуються постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 761/46285/16-ц. Ці обставини за певних умов можуть бути підставою тільки для зупинення вчинення виконавчих дій після звернення спірного рішення МКАС при ТПП РФ до примусового виконання.

Позиція інших учасників справи

07 лютого 2020 року ДАХК «Артем» подала до Верховного Суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року без змін, а апеляційну скаргу АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» без задоволення.

Відзив мотивований тим, що ДАХК «Артем» є одним з провідних підприємств оборонно-промислового комплексу України. Частина друга статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює, що в України не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємств оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта. З урахуванням характеру обмежень, блокування активів та обмеження фінансових операцій на користь АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» (підприємства оборонно-промислового комплексу країни-агресора), примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ буде суперечити публічному порядку України в частині запровадження та дотримання режиму санкцій проти окремих компаній оборонного комплексу РФ (персональні санкції) та стосовно оборонного сектору країни-агресора (секторальні санкції).

Рух справи у Верховному Суді

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

У частині другій статті 24, частині другій статті 351 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

У судовому засіданні представник заявника Білоус В. В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представники боржника Козаренко С. М. , Волков В. М. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній матеріалами й додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що 07 лютого 2012 року між сторонами укладено Договір поставки товарів в рамках Міжурядової угоди від 18 листопада 1993 року між Урядом РФ і Урядом України «Про виробничу і науково-технічну кооперацію підприємств оборонних галузей промисловості» (далі - Міжурядова угода). Позивач здійснив авансову оплату товару, однак відповідач товар поставив частково. Різниця між сплаченими позивачем на користь відповідача коштами і сумою, на яку фактично поставлені товари, становить 717 539,60 дол. США. Листом від 23 червня 2015 року відповідач повідомив позивача, що не має можливості поставити товари з огляду на те, що станом на 2015 рік до Міжурядової угоди не були затверджені переліки про виробничу і науково-технічну кооперацію підприємств оборонних галузей. 24 липня 2015 року відповідач отримав Сертифікат ТПП України № 4754 про форс-мажорні обставини, згідно з яким призупинено дозволи на право здійснення експорту товарів військового призначення та подвійного використання, що призвело до неможливості виконання зобов`язань за договором. Крім того, 26 серпня 2015 року Україна вийшла з Міжурядової угоди, у зв`язку з чим зазначені переліки перестали формуватися. 09 жовтня 2015 року відповідач на адресу позивача надіслав лист з посиланням на обмеження, накладені Урядом України, Державною службою експортного контролю України та Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, що перешкоджають постачанню товару позивачеві.

Рішенням МКАС при ТПП РФ від 14 травня 2018 року у справі № 246/2016 позов АТ «Авіа-ФЕД-Сервіс» до ДАХК «Артем» про стягнення коштів задоволено частково, стягнено суму заборгованості зі штрафними санкціями за невиконання договору постачання та неповернення авансових коштів покупцю.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до частини першої статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Міжнародно-правовою основою визнання та виконання іноземних арбітражних рішень в Україні є Нью-Йоркська конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року (далі - Нью-Йоркська конвенція 1958 року), Конвенція про правову допомогу 1993 року та Угода про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року (далі - Київська угода 1992 року).

Норми Нью-Йоркської конвенції є спеціальними, оскільки на відміну від Конвенції про правову допомогу 1993 року, яка регулює порядок визнання і виконання рішень установ юстиції у цивільних і сімейних справах (стаття 51), та Київської угоди 1992 року, яка визначає порядок визнання і виконання рішень компетентних судів, що набули законної сили (стаття 7), сфера застосування Нью-Йоркської конвенції 1958 року поширюється на визнання і виконання саме арбітражних рішень, винесених на території держави іншої, ніж та держава, в якій подається клопотання про визнання і виконання таких рішень у спорах, сторонами в яких можуть бути як фізичні, так і юридичні особи (стаття I).

Нью-Йоркська конвенція 1958 року є чинною як для України (держава визнання та виконання арбітражного рішення), так і для Російської Федерації (держава, арбітраж на території якої ухвалив рішення).

Нью-Йоркська конвенція 1958 року зобов`язує державу, що її підписала, визнавати іноземні арбітражні рішення обов`язковими та виконувати їх. До визнання та виконання іноземних арбітражних рішень не повинні застосовуватися істотно більш обтяжливі умови, ніж ті, які існують для визнання і виконання «внутрішніх» рішень (стаття III).

У Нью-Йоркській конвенції 1958 року встановлено однакові для всіх держав-учасниць вичерпні, такі, що не підлягають розширеному тлумаченню, переліки: по-перше, документів, які сторона має надати органу «компетентної влади» у разі звернення з клопотанням про визнання і примусове виконання арбітражного рішення, і, по-друге, підстав, з яких компетентний суд може відмовити у визнанні і виконанні арбітражного рішення.

Визначення органу, до компетенції якого належить розгляд клопотання про визнання і виконання арбітражного рішення, а також процедури розгляду таких клопотань здійснюється відповідно до норм національного законодавства тієї держави, де запитується визнання і виконання рішення.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не надає оцінки цьому рішенню по суті, а перевіряє дотримання строків звернення з відповідним клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту цього клопотання та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в його задоволенні.

Форма, зміст заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, перелік документів, що до неї додаються, визначено статтею 476 ЦПК України.

Згідно з пунктом «b» частини другої статті V Нью-Йоркської Конвенції 1958 року у визнанні та виконанні арбітражного рішення може бути відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій запитується визнання і виконання, встановить, що визнання і виконання цього рішення суперечить публічному порядку цієї країни.

Аналогічні норми закріплені у статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Також порядок визнання та виконання рішень міжнародних комерційних судів в Україні встановлений главою 3 розділу ІХ ЦПК України. Зокрема, відповідно до пункту «б» частини другої статті 478 ЦПК України суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо визнає, що визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Під публічним порядком належить розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу, стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо.

Термін «публічний порядок» необхідно розуміти як оціночний критерій, елементи якого закріплені в публічно-правових нормативних актах держави, що визначають основи державного ладу, політичної системи та економічної безпеки держави. Тому правовий захист не надається жодним правам чи інтересам, які могли б виникнути з дії, що порушує публічний порядок.

Такі принципи та засади стосуються, насамперед, національної безпеки України, тобто захищеності державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про національну безпеку України»), а державна політика у сфері безпеки спрямована, зокрема, на захист людини і громадянина (частина перша статті 3 вказаного Закону).

Згідно з постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VII Російську Федерацію через дії, які вона вчиняє, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак на території України, визнано державою-агресором. З огляду на вказане було припинено будь-яке військово-технічне співробітництво та співробітництво в воєнній сфері та у сфері безпеки з Російською Федерацією, а постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2015 року № 632 припинено дію Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про виробничу і науково-технічну кооперацію підприємств оборонної галузі промисловості від 18 листопада 1993 року.

Законами України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і від 18 січня 2018 року № 2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено що, дії Російської Федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя грубо порушують принципи та норми міжнародного права, що стосуються незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості України й основних конституційних прав, свобод, гарантій громадян.

Публічний порядок як перешкода для виконання арбітражного рішення пов`язується з визначенням міжнародного публічного порядку, який слід розуміти як сукупність визнаних державою принципів і правил, які можуть перешкоджати визнанню та виконанню арбітражних рішень, винесених міжнародним комерційним арбітражем, якщо визнання та виконання призведе до порушення цих принципів або у процесуальному плані, або в частині змісту самого рішення. Міжнародний публічний порядок будь-якої країни включає, зокрема, правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок). Одним із нових аспектів публічного порядку в Україні є санкційне регулювання, яке з`явилось із прийняттям Закону України «Про санкції» внаслідок збройної агресії щодо України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про санкції» метою його ухвалення, зокрема, є гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, захист державного суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності державних кордонів, недопущення втручання у внутрішні справи України та потреба невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, включаючи ворожі дії, збройний напад інших держав чи недержавних утворень, завдання шкоди життю та здоров`ю населення.

Підставами для застосування санкцій, серед іншого, відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про санкції» є дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.

Види санкцій визначені у статті 4 цього Закону, серед них: блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; обмеження торговельних операцій; запобігання виведенню капіталів за межі України; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; припинення дії торговельних угод, спільних проєктів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони; інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом.

Суд першої інстанції встановив, що заявник уклав договір з боржником на поставку товарів військового призначення на підставі Угоди між Урядом України та Урядом Росії «Про виробничу і науково-технічну кооперацію підприємств оборонної галузі промисловості» від 18 листопада 1993 року.

Таким чином, у разі визнання та виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 14 травня 2018 року з державного підприємства, яке має стратегічне значення для оборони України, відбудеться стягнення коштів на користь зареєстрованої у державі-агресорі юридичної особи, що замовляє товари військового призначення і права якої щодо її майна, торговельної активності та фінансових зобов`язань на підставі Закону України «Про санкції» є тимчасово обмеженими з огляду на потребу України в захисті інтересів суспільства та держави від загроз національній безпеці, зокрема безпеці людей, які проживають на території України.

При цьому суд виходить з того, що застосування строкових спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів до АТ «Авіа-Фед Сервіс» на підставі Закону України «Про санкції» свідчить про те, що дії цієї особи створюють зазначені вище загрози, внаслідок чого виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 14 травня 2018 року порушуватиме правила України про публічний порядок, а саме фундаментальні політичні інтереси держави у забезпеченні національної безпеки.

Відповідно до частини другої статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що Закон України «Про міжнародне приватне право» не застосовується до правовідносин з приводу виконання рішень міжнародних арбітражних судів, оскільки розділ XIII цього закону «Визнання та виконання рішень іноземних судів», який регулює порядок поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України та його виконання, стосується також і рішень іноземних арбітражів, про що прямо зазначено в частині першій статті 81 цього Закону. Рішення іноземних арбітражів, які, серед інших, визначені у статті 81 цього Закону, можуть бути визнані та виконані в Україні в порядку, встановленому законом України (стаття 82 Закону України «Про міжнародне приватне права», глава 3 розділу ІХ ЦПК України).

ДАХК «Артем» () відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 1382-р «Про затвердження переліку підприємств, установ та організацій оборонно-промислового комплексу» включено до зазначеного переліку як підприємство оборонно-промислового комплексу України, а відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» - до переліку об`єктів, які здійснюють діяльність у сфері оборони та мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04 липня 2012 року № 716 «Деякі питання управління Державним концерном «Укроборонпром» корпоративними правами держави» прийнято рішення про передачу Державному концерну «Укроборонпром» повноважень з управління корпоративними правами держави щодо низки акціонерних товариств, серед яких визначено 100 % акцій ДАХК «Артем».

Відповідно до частини першої статті 2-1 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку» встановлено, що стосовно зобов`язань щодо стягнення заборгованості, де кредитором (стягувачем) є юридична особа держави-агресора та/або держави-окупанта або юридична особа з іноземними інвестиціями чи іноземне підприємство держави-агресора та/або держави-окупанта, а боржником - підприємство оборонно-промислового комплексу, внесене до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, примусове виконання рішень щодо стягнення заборгованості не допускається.

АТ «Авіа-Фед-Сервіс» (основний державний реєстраційний номер 160 ) є юридичною особою, зареєстрованою в Російській Федерації, та внесене до списку юридичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції) відповідно до пункту 746 додатка 2 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 травня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеного в дію Указом Президента України від 14 травня 2018 року № 126/2018 і залишеного щодо стягувача без змін згідно з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосовування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 21 червня 2018 року №176/2018.

Зокрема, до АТ «Авіа-Фед-Сервіс» строком на три роки застосовано такі види обмежувальних заходів відповідно до Закону України «Про санкції»: блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; обмеження торговельних операцій; запобігання виведенню капіталів за межі України; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.

Таким чином, у разі визнання та виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 14 травня 2018 року з державного підприємства, яке має стратегічне значення для оборони держави, відбудеться стягнення коштів на користь зареєстрованої у державі-агресорі юридичної особи, що замовляє товари військового призначення і права якої щодо її майна, торговельної активності та фінансових зобов`язань на підставі Закону України «Про санкції» є тимчасово обмеженими з огляду на потребу України в захисті інтересів суспільства та держави від загроз національній безпеці, зокрема, безпеці людей, які проживають на території України.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги про те, що обставини, за яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви, за певних умов можуть бути підставою лише для зупинення вчинення виконавчих дій після звернення спірного рішення МКАС при ТПП РФ до примусового виконання і не можуть бути підставою для невизнання рішення міжнародного арбітражного суду. Колегія суддів наголошує, що відповідно до глави 3 розділу ІХ ЦПК України визнання рішення міжнародного комерційного арбітражу є компетенцією суду, а не органів, які здійснюють примусове виконання судових рішень. Тому обов`язок тимчасово обмежити можливість стягнення коштів з підприємства, яке здійснює діяльність у сфері оборони та має стратегічне значення для безпеки України, на користь підприємства держави-агресора, що купує товари військового призначення, покладається насамперед на суд, який у межах чітко визначеного строку дії санкцій щодо АТ «Авіа-Фед-Сервіс» не має права надати дозвіл на визнання та виконання рішення МКАС при ТПП РФ.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду, з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року у справі № 161/19329/13-ц, на яку є посилання в апеляційній скарзі, був розглянутий зовсім інший предмет спору, а саме встановлення факту та предмета іпотеки. У справах № 796/92/2018 (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2018 року) та № 755/6749/15-ц (постанова Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року) розглядались інші фактичні обставини (до заявників у цих справах не застосовувались санкції).

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 січня 2020 року у справі № 761/46285/16-ц не досліджував та не визнавав доведеним, що стягувач є замовником товарів військового призначення, які під час агресії держави його реєстрації можуть бути використані на шкоду національній безпеці України. Крім того, у цій справі суди не досліджували обставин того, що примусове виконання рішення суперечить санкційній політиці України та встановленим обмеженням щодо стягувача. Суд у цій постанові не робив висновків про те, що примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ буде суперечити публічному порядку України з підстав недотримання режиму санкцій проти окремих компаній оборонного комплексу Російської Федерації та щодо оборонного сектору країни-агресора.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскарженого судового рішення. Нові докази апеляційний суд не досліджував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржене судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 351, 374, 375, 381-384 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Авіа-ФЕД-Сервіс», яка підписана представником Білоусом Василем Васильовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 30 червня 2020 року.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук