Справа №155/863/20
Провадження №2/155/221/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 червня 2020 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Адамчук Г.М.

при секретарі Ревуцькій М.В.

розглянувши в залі суду в м. Горохів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення річних та інфляційних витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення річних та інфляційний витрат в розмірі 44291,27 грн. в тому числі інфляційні витрати 35211,01 грн. та 3% річних - 9080,26грн.

Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Горохіського районного суду від 25 жовтня 2011 року стягнуто з відповідача на його користь 100891,84 грн.,

Ухвалою Горохівського районного суду 04 липня 2013 року було затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до якої відповідач зобов`язувався протягом одного року з дня затвердження мирової угоди судом сплатити суму заборгованості задоволеної рішенням суду.

У зв`язку з не виконанням відповідачем умов мирової угоди, вищезгадана ухвала була подана позивачем до Горохівського відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції та 24 липня 2014 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання.

На момент подачі позову рішення суду не виконане.

На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача на його користь суму індексу інфляції в розмірі 35211 (тридцять п`ять тисяч двісті одинадцять) гривень 01 копійок та 3% річних від простроченої суми в розмірі 9080 (дев`ять тисяч вісімдесят) гривень 26 копійок.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Позивач до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про день, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик в суд на офіційному веб-сайті Горохівського районного суду, про що в матеріалах справи міститься докази. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає, що є усі умови для проведення заочного розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Горохівського районного суду від 25 жовтня 2011 року було вирішено стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 97793,84 грн. та судові витрати понесені позивачем в розмірі 1097 грн.

Ухвалою суду від 04 липня 2013 року було затверджено мирову угоду між сторонами даного позову, якою боржник гарантував погашення заборгованості впродовж одного року шляхом здійснення щомісячних виплат рівними частинами починаючи з 01 липня 2013 року по 01 липня 2014 року, однак, своїх зобов`язань перед позивачем не виконав. Даний факт стверджується мировою угодою від 18червня 2013 року (а.с.13) та борговою розпискою від 29 травня 2010 року (а.с.14).

З матеріалів справи вбачається що 24 липня 2014 року відділом ДВС Горохівського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаної ухвали суду, однак станом на момент подачі позову ухвала суду не виконана, що стверджується відповіддю Горохівського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області від 07 травня 2019 року №03-9-30/3757.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Також, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання суд, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним поверненням боргу, позивач має право на стягнення з відповідача ОСОБА_2 інфляційних витрат, які нараховуються на суму боргу з вересня 2016 року по травень 2019 року та трьох процентів річних за період з 18 липня 2016 року по 17 липня 2019 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку інфляційних витрат та розрахунку 3% річних, з яким суд погоджується, які слід стягнути з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, становлять інфляційні витрати в розмірі 35211,01 грн. за період з вересня 2016 року по травень 2019 року та 3% річних в розмірі 9080,26 за період з 18 липня 2016 року по 17 липня 2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки, стороною відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження заперечень проти позову, суд бере до уваги лише письмові докази надані позивачем.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача 44291 грн (сорок чотири тисячі двісті дев`яносто одну) гривню 27 копійок, що включають в себе інфляційні витрати в розмірі - 35211,01 грн. та 3% річних - 9080,26грн.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 625, Цивільного кодексу України суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму індексу інфляції в розмірі 35211 (тридцять п`ять тисяч двісті одинадцять) гривень 01 копійок та 3% річних від простроченої суми в розмірі 9080 (дев`ять тисяч вісімдесят) гривень 26 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачену суму судового збору в розмірі - 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий