Справа №337/90/20
Провадження №2/337/564/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

за участю секретаря - Шелудько О.О.

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представників відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_1 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (далі - АТ «Запоріжгаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» (далі - ТОВ «Запоріжгаз збут») про захист прав споживачів.

23.01.2020 року, на виконання ухвали суду від 14.01.2020 року про залишення позовної заяви без руху, до суду надійшла уточнена позовна заява, яка обґрунтована тим, що позивачі зареєстровані, мешкають, є власниками або наймачами квартир у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , є побутовими споживачами природного газу, їх квартири обладнанні лише однією газовою плитою для приготування їжі. Факт приєднання кожного з позивачів до договору розподілу природного газу підтверджується щомісячним споживанням кожним позивачем природного газу та здійсненням щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Позивачі, виконуючи умови укладеного договору, регулярно оплачують рахунки по сплаті послуг за договором в терміни, визначені в рахунках.

У лютому 2017 року з наданих ТОВ «Запоріжгаз збут» платіжних документів вони дізналися про те, що норми споживання природного газу та нарахована їм плата за газ значно зросли. В зв`язку з цим звернулися за роз`ясненнями до ТОВ «Запоріжгаз збут» та АТ «Запоріжгаз». На колективне звернення позивачів АТ «Запоріжгаз» повідомило, що на багатоквартирний будинок, в якому мешкають позивачі, планувалось встановлення загальнобудинкового лічильника газу (загальнобудинковий вузол обліку газу - ЗВОГ), але позивачі не допустили працівників АТ «Запоріжгаз» до загальнобудинкової мережі газу для встановлення ЗВОГ, тому на позивачів складені акти про порушення та відповідно до рішення комісії ПАТ «Запоріжгаз» (правонаступником якого є АТ «Запоріжгаз») позивачам нараховані граничні норми споживання природного газу 9,8 м.куб. на одну особу по кількості зареєстрованих в приміщенні осіб. Їх вимоги до АТ «Запоріжгаз» про скасування таких нарахувань та проведення перерахунку, а також обладнання їх житлових приміщень індивідуальними лічильниками газу, задоволені не були з посиланням на те, що на їх багатоквартирний будинок було заплановано встановлення ЗВОГ замість лічильників газу в кожне житлове приміщення, від встановлення якого позивачі відмовились, тому об`єм спожитого природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням.

Позивачі вважають, що таке рішення та дії АТ «Запоріжгаз» про зміну їм нарахування об`єму спожитого газу є незаконними та такими, що порушують їх права як споживачів природного газу, оскільки незгода на встановлення в багатоквартирному будинку ЗВОГ та недопуск до загальнобудинкової мережі газу для встановлення ЗВОГ не є підставою для складання відносно споживачів актів про порушення та нарахування оплати по граничних нормах споживання природного газу. На даний час вони вимушені платити за газ, який споживають не фактично.

Вважають, що мають право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», який відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний за свій рахунок здійснити встановлення в їхніх квартир індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам.

Просили суд визнати за ними право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»; визнати, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» відповідно до ст.6 Закону України «Про комерційний облік природного газу» зобов`язаний за свій рахунок у термін до 01.01.2021 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам; визнати незаконними (неправомірними) рішення (дії) АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо зміни режиму проведення нарахування за спожитий природний газ з 3.3 м.куб. природного газу на 1 особу в місяць на 9,8 м.куб. природного газу на 1 особу в місяць; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» провести перерахунок об`єму спожитого природного газу відповідно до норм, встановлених постановою КМУ №203 від 23.03.2016р. «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» в розмірі 3.3 м.куб. по особовим рахункам позивачів, як побутових споживачів; зобов`язати ТОВ «Запоріжгаз збут» провести перерахунок плати за спожитий природний газ по особовим рахункам позивачів, як побутових споживачів з лютого 2017 року; судові витрати покласти на відповідачів.

24.01.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10.02.2020 року від відповідача - АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з 01.07.2015р. АТ «Запоріжгаз» на підставі ліцензії з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу, здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Серед суб`єктів ринку природного газу АТ «Запоріжгаз» кваліфікується як Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ).

Відповідно до положень абз.2 п.1 гл.3 р.VI Кодексу ГРМ, АТ «Запоріжгаз» було направлено позивачам Заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу як побутовим споживачам, які отримували технічний доступ до ГРМ, оскільки багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 в установленому законодавством порядку було підключено до газорозподільної системи АТ «Запоріжгаз». Вказані заяви на адресу Оператора ГРМ позивачами повернуто не було, заяви про припинення розподілу газу на їх об`єкт ними не подавались, позивачі продовжували здійснювали оплату спожитого природного газу на підставі наданих їм постачальником відповідних рахунків, що підтверджує споживання ними газу, таким чином вони фактично приєднались до умов договору розподілу природного газу на умовах, що визначені в персоніфікованих даних відповідної Заяви-приєднання.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загальнобудинкових) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 01.01.2018 року, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням. У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Водночас приписами цього Закону не закріплено обов`язку суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу, обов`язку з встановлення саме індивідуального лічильника газу. Кодексом ГРМ визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) багатоквартирного будинку або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку може бути встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. При цьому, балансоутримувач (управитель) багатоквартирного будинку не може відмовити Оператору ГРМ у встановленні ЗВОГ, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ № 620 від 16.05.2002р. (далі - Тимчасове положення), рішення про необхідність об`єднання споживачів в єдину групу приймає Оператор ГРМ. Ініціювати встановлення ЗВОГ можуть як власник такого будинку, та і Оператор ГРМ. Встановлення ЗВОГ здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла. У разі незгоди власника будинку розраховуватися за спожитий газ за показниками ЗВОГ він може встановити квартирний лічильник газу окремо на квартиру за власні кошти.

АТ «Запоріжгаз» було розроблено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» на 2016 - 2025 роки, який було затверджено постановою НКРЕКП від 24.03.2016 №393. Відповідно до Інвестиційної програми (р.1 вказаного Плану) передбачено встановлення єдиного будинкового вузла обліку (загальнобудинкового лічильника) для забезпечення споживачів категорії населення, незабезпечених лічильниками, що мешкають, зокрема, в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 .

17.01.2017р. мешканці вказаного будинку, в тому числі позивачі у даній справі, відмовились надати доступ для встановлення ЗВОГ, в зв`язку з чим представниками АТ «Запоріжгаз», відповідно до вимог гл.15 розд.ХІ Кодексу ГРС, відносно них були складені акти про порушення і з цього часу їм фактичний об`єм спожитого природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, а саме в розмірі 9,8 м.куб. на одну зареєстровану особу до моменту усунення порушень, тобто до встановлення ЗВОГ або квартирного лічильника газу окремо на квартиру.

Позивачам як споживачам природного газу надано право на встановлення індивідуального (квартирного лічильника) окремо на квартиру або будинок за ініціативи останнього і за його власні кошти у випадку його незгоди розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку. Фінансування споживачем таких заходів може бути здійснено з будь-яких джерел не заборонених законом, а роботи з встановлення лічильника газу не відносяться до конкурентного ринку та можуть виконуватись будь-якими суб`єктами господарювання, які мають відповідні дозволи. Реалізація такого права ніяким чином не пов`язана з її фінансуванням з боку Оператора ГРМ і не пов`язана з заходами передбаченими інвестиційною програмою Плану розвитку газорозподільної системи АТ «Запоріжгаз». Крім того, умовами Договору про надання послуг з розподілу природного газу, укладеного між сторонами, не встановлено обов`язку оператора ГРМ встановити в квартирі побутового споживача індивідуальний лічильник за кошти Оператора ГРМ, як не передбачено і права споживача вимагати у оператора ГРМ запровадження заходів з забезпечення комерційного обліку розподіленого йому газу у такий спосіб.

Отже, АТ «Запоріжгаз» мав підстави для встановлення ЗВОГ в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , позивачі не допустили працівників відповідача для встановлення такого лічильника, з цього часу їм фактичний об`єм спожитого природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, у позивачів відсутнє право вимагати від відповідача забезпечення встановлення лічильника природного газу в їх квартирах за рахунок коштів АТ «Запоріжгаз».

Також вказують, що в силу вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначено термін встановлення лічильників газу для категорій населення, до якої відносяться позивачі - 01.01.2021р. Оскільки позивачі звернулись до настання цієї дати, то це свідчить про передчасність заявлених вимог.

За таких підстав просять в задоволені позову відмовити.

13.02.2020 року від ТОВ «Запоріжгаз збут» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що з 01.07.2015р. ТОВ «Запоріжгаз збут» є постачальником природного газу за регульованим тарифом на території міста Запоріжжя усім категоріям споживачів, крім підприємств теплоенергетики. Відносини, що виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи, врегульовані Правилами постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015р. Відповідно до п.13 розділу ІІІ Правил, розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та між опалювальний періоди.

Розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку (п.14 Правил).

Отже, ТОВ «Запоріжгаз збут», як постачальник природного газу не забезпечує облік природного газу, а лише здійснює розрахунок оплати вартості послуг з газопостачання.

На підставі викладеного просять в задоволені позову відмовити.

19.02.2020 року до суду від позивачів надійшла заява в якій замість вимоги про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» провести перерахунок об`єму спожитого природного газу відповідно до норм, встановлених постановою КМУ №203 від 23.03.2016р. «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» в розмірі 3.3 м.куб., просять провести такий перерахунок відповідно до норм, встановлених постановою КМУ №143 від 27.02.2019р. «Питання споживання природного газу» в розмірі 3.28 м.куб. по особовим рахункам позивачів, як побутових споживачів, з лютого 2017 року.

В судове засідання позивачі не з`явились, подали спільну заяву про розгляду справи у їх відсутність, позов підтримують повністю і просять його задовольнити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивачів.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засідання позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача АТ «Запоріжгаз» Рибалко Є.С. та представник відповідача ТОВ «Запоріжгаз збут» Заєзжай А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю з підстав, викладених у відзивах на позов. Просили в задоволені позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані документи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Позивачі є власниками або наймачами квартир в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , в яких мешкають та/або зареєстровані, а саме: ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_2 р. (т.1 арк.151-157);

ОСОБА_6 є співвласником квартири АДРЕСА_3 з 07.07.2010р. (т.1 арк.161);

ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_4 з 09.07.2012р. (т.1 арк.163-165);

ОСОБА_8 є власником квартири АДРЕСА_5 з 16.07.2019р. (т.1 арк.167-172);

ОСОБА_9 є власником квартири АДРЕСА_6 з АДРЕСА_7 );

ОСОБА_10 є основним наймачем квартири АДРЕСА_8 з 16.12.1998р (т.1 арк. 179-182);

ОСОБА_11 є співвласником квартири АДРЕСА_9 з 10.07.2013р. (т.1 арк. 184-190);

ОСОБА_12 є основним наймачем квартири АДРЕСА_10 з 14.04.1999р. (т.1 арк. 192-193);

ОСОБА_13 є співвласником квартири АДРЕСА_11 з 06.07.1998р. (т.1 арк. 195-197);

ОСОБА_14 є співвласником квартири АДРЕСА_12 від 11.05.1999р. (т.1 арк. 199-200);

ОСОБА_15 є співвласником квартири АДРЕСА_13 від 14.07.1995р. (т.1 арк. 202-203);

ОСОБА_16 є співвласником квартири АДРЕСА_14 від 13.10.2003р. (т.1 арк. 205-206);

ОСОБА_17 є співвласником квартири АДРЕСА_15 від 10.01.2005р. (т.1 арк. 208-209);

ОСОБА_18 є співвласником квартири АДРЕСА_16 від 02.02.1998р. (т.1 арк. 212-214);

ОСОБА_19 є співвласником квартири АДРЕСА_17 від 28.07.2008р. (т.1 арк. 216-218);

ОСОБА_20 є власником квартири АДРЕСА_18 від 23.11.1998р. (т.1 арк. 220-223);

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_19 60 від 09.03.2016р. (т.1 арк. 225-233);

ОСОБА_21 є співвласником квартири АДРЕСА_20 з 23.06.2008р. (т.1 арк.234-236);

ОСОБА_22 є власником квартири АДРЕСА_19 80 від 26.12.2006р. (т.1 арк. 238-242),

а також є побутовими споживачами зі споживання природного газу, їх житлові приміщення обладнані газовою плитою для приготування їжі.

На території м.Запоріжжя господарську діяльність з розподілу природного газу здійснює Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», яке є правонаступником ПАТ «Запоріжгаз».

17.01.2017 року представниками ПАТ «Запоріжгаз» за відмову від встановлення в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 загальнобудинкового вузла обліку природного газу (ЗВОГ), що здійснюється за рахунок Оператора ГРМ, на підставі п.1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРМ, відносно позивачів, були складені акти про порушення, а саме відносно: ОСОБА_6 - акт № (т.2 арк.33), ОСОБА_7 - акт № (т.2 арк.34 зворот), ОСОБА_23 - акт № (т.2 арк.36), ОСОБА_10 - акт № (т.2 арк.39), ОСОБА_11 - акт № (т.2 арк.40 зворот), ОСОБА_12 - акт № (т.2 арк.42), ОСОБА_13 - акт № (т.2 арк.43 зворот), ОСОБА_14 акт № (т.2 арк.45), ОСОБА_15 - акт № (т.2 арк.45 зворот), ОСОБА_16 - акт № (т.2 арк.50), ОСОБА_17 - акт № (т.2 арк.48 зворот), ОСОБА_18 - акт № (т.2 арк.47), ОСОБА_19 - акт № (т.2 арк.51 зворот), ОСОБА_20 - акт № (т.2 арк.54), ОСОБА_1 - акт № (т.2 арк.52 зворот), ОСОБА_21 - акт № (т.2 арк.57), ОСОБА_22 - акт № (т.2 арк.58 зворот).

Вказані акти про порушення складені та підписані представниками Оператора ГРМ - ПАТ «Запоріжгаз» та представником житлово-експлуатаційної організації. Водночас в актах зазначено, що споживачі від підписання актів відмовились, тому акти направлені позивачам за адресами об`єктів споживання з запрошенням на засідання комісії з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ.

Протоколом засідання комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Запоріжгаз», яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення №188 від 16.02.2017 року, акти про порушення від 17.01.2017 року, складені за об`єктами споживання в будинку АДРЕСА_1 , зокрема в квартирах позивачів, а саме в квартирах №№: 6, 9, 10, 11, 13, 16, 19, 21, 36, 41, 45, 48, 52, 53, 59, 60, 62, 72, 80 - задоволені (т.2 арк.60-62).

З цього часу споживачам за вказаними об`єктами споживання фактичний об`єм спожитого природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, а саме в розмірі 9,8 м.куб. на одну зареєстровану особу на місяць, що підтверджується повідомленнями про сплату по відкритим особовим рахункам, які позивачі отримують від ТОВ «Запоріжгаз збут».

ТОВ «Запоріжгаз збут» є постачальником газу, зокрема, для побутових споживачів, які проживають на території м. Запоріжжя.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на, зокрема, захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом ст.21 Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення (п.2 ч.1 ст.21).

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 ч.1 ст.21 вказаного Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017р., який введено в дію з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а споживач - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.14 вказаного Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з ч.1, 2 ст.19 вказаного Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з п.1 ч.2 ст.21 Закону №1875-IV від 24.06.2004р. виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Частиною 1 ст.30 Закону №1875-IV від 24.06.2004р. визначено, що державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах, серед іншого, й на доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Згідно зі ст.32 Закону №1875-IV від 24.06.2004р., плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з п.5 ч.2 ст.7, ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017р. (введений в дію з 01.05.2019р.), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. за №2492 затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС).

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС (тут і надалі, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Згідно пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП 30.09.2015р. за № 2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з пунктом 2.1 Типового договору, оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором..

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У ч.1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 2,3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу» (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу» визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу.

Підпунктом «а» п.1 ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

На час вирішення спору, підпунктом «а» п. 1 ч. 1 ст.6 вказаного Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Частиною 1 ст.5 цього Закону, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що в разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - з 01 січня 2018 року.

Згідно з п. 10 гл. 2 розділу Х Кодексу ГРС установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно з пп.5 ч.2 гл.2 розділу ХІ Кодексу ГРС до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить відмова в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу.

Згідно з п.6 гл.3 розділу ХІ Кодексу ГРС у разі відмови в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого оператор газорозподільної системи не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати недопуску, визначеної в акті про порушення.

Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу.

При цьому представник оператора газорозподільної системи в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об`ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об`ємами споживання природного газу населенням не застосовується.

Абзацом 7 п. 3 гл. 4 розділу IX Кодексу ГРС передбачено, що якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до таких висновків.

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що ПАТ «Запоріжгаз», правонаступником якого є АТ «Запоріжгаз», є Оператором ГРМ, тобто виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням, а позивачі - споживачами природного газу.

Як встановлено судом та не оспрюється сторонами, позивачі приєдналися до Типового договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживають природний газ та сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Відповідно до умов Типового договору, АТ «Запоріжгаз», як Операторо ГРМ, взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Наведеними вище спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов`язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, законом не передбачено покладення на споживача обов`язку фінансувати витрати зі встановлення лічильника газу у багатоквартирному будинку, в якому розташована його квартира, або ж у його квартирі.

Для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим) від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи, тобто у разі доведеності факту відмови в доступі до об`єкта споживача.

При цьому законодавством не розмежовано поняття «об`єкт споживача», що в даному випадку може бути як багатоквартирний будинок в разі встановлення загальнобудинкового приладу обліку, так і інше житло - в разі встановлення індивідуального приладу обліку газу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 591/393/17 (провадження № 61-13395св18).

Отже, законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення лічильника газу - квартирного та загальнобудинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням.

При цьому судом встановлено, що підставою для відмови позивачами встановлення загально-будинкового лічильника газу, було бажання встановлення в їх квартирах індивідуальних лічильників, що відповідачами в ході розгляду справи не спростовувалось.

Так, судом встановлено, що АТ «Запоріжгаз» не погоджується з вимогою позивачів, як побутових споживачів, які є власниками або наймачами квартир багатоквартирного будинку, щодо встановлення їм індивідуальних квартирних лічильників газу, посилаючись зокрема на те, що встановлення індивідуальних лічильників за рахунок газорозподільних підприємств передбачене лише там, де не встановлено будинковий лічильник природного газу, проте позивачі відмовились від встановлення такого лічильника.

При цьому АТ «Запоріжгаз» не було доведено факту здійснення позивачами, як побутовими споживачами природного газу, правопорушення у вигляді повної відмови від встановлення за рахунок Оператора ГРМ лічильників природного газу - індивідуального та загальнобудинкового, оскільки позивачі виявили бажання щодо встановлення індивідуальних лічильників.

В статтях 5, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» відсутні будь-які положення, які б передбачали встановлення для однієї категорії споживачів виключно індивідуальних газових лічильників, а для іншої категорії споживачів загальнобудинкових приладів обліку газу, а тому слід прийти до висновку, що відповідно до цього Закону Оператор ГРМ не вправі одноособово вирішувати питання, який саме газовий лічильник має бути встановлений для споживача, індивідуальний чи загальнобудинковий і споживач може нести встановлену законом відповідальність лише за відмову від встановлення газового лічильника як у всьому будинку, так і у своє помешкання.

Незважаючи на вищезазначене, нарахування обсягів спожитого газу за нормами споживання 9,8 куб.м ПАТ «Запоріжгаз», правонаступником якого є АТ «Запоріжгаз», здійснив саме як санкцію за порушення правил обліку та споживання природного газу, що полягало у відмові позивачів від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ПАТ «Запоріжгаз», правонаступником якого є АТ «Запоріжгаз», в порушення вимог статей 526, 626, 629, 651 ЦК України в односторонньому порядку було змінено умови договору, укладеного із позивачами в частині збільшення режиму нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого газу.

Оскільки відповідач АТ «Запоріжгаз» не забезпечив позивачам встановлення індивідуального лічильнику газу, суд дійшов висновку про те, що невстановлення ЗВОГ через непогодження цього питання із позивачами та нарахування вартості спожитого газу на підставі граничних об`ємів споживання, безпосередньо порушують права позивачів, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання незаконними дій АТ «Запоріжгаз» щодо зміни позивачам режиму нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого газу з лютого 2017 року та зобов`язання здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу у помешкання позивачів є обґрунтованими.

При цьому, звертаючись до суду, позивачі просили здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу з лютого 2017 року на підставі норм, які встановлені Постановою Кабінету міністрів України № 203 від 23.03.2016 р. «Про норми споживання природного газу населенням в разі відсутності газових лічильників», а в подальшому просили здійснити такий перерахунок з урахування постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019р.

Проте, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року в справі №826/2507/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року, постановою Верховного Суду від 27 листопада 2018 року, визнано протиправною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників"; визнано протиправним та нечинним пункт 1 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 204.

Постанова Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 р. "Про норми споживання природного газу населенням в разі відсутності газових лічильників" втратила чинність 08.02.2019 року.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 30 січня 2019 року «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» (в редакції від 30.03.2019 року), норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу втратили чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019 року.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 266 від 13 лютого 2019 року, яка набула чинності 30 березня 2019 року «Про відновлення дії постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 р. №609», відновлено дію постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 р. №609 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 143 від 27 лютого 2019 року, яка набула чинності 07 березня 2019 року «Питання споживання природного газу» затверджено норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу згідно з додатком. Установлено, що застосування норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу, затверджених пунктом 1 цієї постанови, здійснюється з 9 серпня 2018 року; не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 36, ст. 1075) та від 23 березня 2016 р. № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 24, ст. 958).

З огляду на викладене суд вважає, що вищевказані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме підлягають задоволенню вимоги про визнання неправомірними дій АТ «Запоріжгаз» щодо збільшення об`ємів (обсягів) розподіленого газу з лютого 2017 року, а також вимоги про зобов`язання АТ «Запоріжгаз» здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу у помешканнях - квартирах позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_1 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 за період з 01.02.2017 року по день ухвалення судового рішення, але такий прерахунок необхідно здійснити відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, які були встановлені Кабінетом Міністрів України у відповідний період з врахуванням вищезазначених вимог законодавства.

Оскільки позивач ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_21 з 23.11.2018р., ОСОБА_8 - квартири АДРЕСА_5 цього ж будинку з 16.07.2019р., документів про право володіння та/або користування вказаними житловими приміщенням в інший період не надали, тому перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу у квартирах цих позивачів слід здійснити за тих самих підстав і на тих самих умовах, але ОСОБА_5 з 23.11.2018р., ОСОБА_8 з 16.07.2019р.

Також судом встановлено, що згідно з постановою НКРЕКП від 28.05.2015р. №1652, ТОВ «Запоріжгаз збут» в установленому порядку отримало ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом з 01.07.2015р., тому на даний час, а також на час виникнення спірних правовідносин, є постачальником газу, зокрема, для побутових споживачів, які проживають на території м. Запоріжжя.

АТ «Запоріжгаз» забезпечує розподіл природного газу, а ТОВ «Запоріжгаз збут» - постачання природного газу.

Оскільки позивачам нараховується оплата за природний газ саме постачальником в особі ТОВ «Запоріжгаз збут» і суд, вирішуючи дану справу, прийшов до висновку про необхідність проведення перерахунку об`ємів (обсягів) розподіленого газу у помешканнях позивачів відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, які були встановлені Кабінетом Міністрів України у відповідний період, то підлягають задоволенню і позовні вимоги, заявлені до відповідача ТОВ «Запоріжгаз збут» щодо перерахунку плати за спожитий газ за послуги газопостачання відповідно із діючих протягом вказаних періодів норм споживання газу для громадян для приготування їжі, в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

Таким чином вимоги позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_1 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 до ТОВ «Запоріжгаз збут» про проведення перерахунку плати за спожитий природний газ за вказаний вище період, тобто з 01.02.2017р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас такий перерахунок позивачці ОСОБА_5 слід здійснити з 23.11.2018р., позивачці ОСОБА_8 - з 16.07.2019р., тобто з моменту набуття права власності на житлові помешкання, в які постачається природний газ.

Вирішуючи вимоги позивачів про визнання за ними права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками та зобов`язання АТ «Запоріжгаз» встановити в їх квартирах індивідуальні лічильники газу, суд виходить з наступного.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач АТ «Запоріжгаз» зазначає, що вимоги позивачів щодо зобов`язання АТ «Запоріжгаз» встановити за його кошти у квартирі позивачів лічильники газу до 01.01.2021 року не ґрунтуються на нормах права. Відсутні норми, які зобов`язували відповідача встановлювати індивідуальний лічильник газу споживачам.

Проте, суд звертає увагу, що відповідні правовідносини були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року (справа №214/2435/17, провадження №14-347цс18).

Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові дійшла висновку, що відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. Волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Зміст статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.

Стаття 6 Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Отже на відповідача АТ «Запоріжгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку не споживачів є неправомірним.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмова АТ «Запоріжгаз» від свого обов`язку встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що право на встановлення індивідуальних лічильників газу побутовим споживачам газу у їх квартирах встановлено законодавством, додаткового визнання цього права судовим рішенням не потребується, а тому суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивачів в даному випадку буде зобов`язання відповідача АТ «Запоріжгаз» за свій рахунок здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах позивачів.

На думку суду такий спосіб захисту не суперечить закону, відповідає інтересам позивачів, змісту порушеного права, характеру його порушення, дозволяє забезпечити реальне поновлення порушених прав.

Водночас вимога позивачів щодо встановлення індивідуальних лічильників газу із визначенням дати, а саме до 01.01.2021 року на вимогах закону не ґрунтується, так як статтею 18 ЦПК України передбачена обов`язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили.

На підставі викладеного позовні вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Згідно з пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.).

Згідно з ч.3 ст.6 вказаного Закону, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно зі ст.7 Закону, у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачі у справах про захист прав споживачів звільнені від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави пропорційно задоволеної частини вимог.

Таким чином у дохід держави необхідно стягнути судовий збір: з АТ «Запоріжгаз» за задоволення двох позовних вимог немайнового характеру за кожного позивача в сумі 31950,40 грн. (840,80грн. х 2 х 19); з ТОВ «Запоріжгаз збут» за задоволення вимоги немайнового характеру за кожного позивача - 15975,20 грн. (840,80грн. х 19).

Повний тест рішення виготовлено 24.06.2020р.

Керуючись ст.4, 5, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.5, 6 «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ст.18 Закону України «Про ринок природного газу», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., Законом України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017р., ст.526, 626, 629, 651 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_1 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 - задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснити за свій рахунок встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах побутових споживачів: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_22 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_23 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_24 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_25 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_26 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_27 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_28 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_29 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_30 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_31 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_32 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_33 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_34 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_35 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_36 ), ОСОБА_20 ( АДРЕСА_37 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_38 ), ОСОБА_21 ( АДРЕСА_39 ), ОСОБА_22 ( АДРЕСА_40 ).

Визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» щодо збільшення об`ємів (обсягів) споживання природного газу, а саме в розмірі 9,8 м.куб. на одну зареєстровану особу, та зобов`язати здійснити перерахунок таких об`ємів (обсягів) у помешканнях позивачів - в квартирах: ОСОБА_6 ( АДРЕСА_23 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_24 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_26 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_27 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_28 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_29 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_30 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_31 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_32 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_33 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_34 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_35 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_36 ), ОСОБА_20 ( АДРЕСА_37 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_38 ), ОСОБА_21 ( АДРЕСА_39 ), ОСОБА_22 ( АДРЕСА_40 ) за період з 01.02.2017 року по день ухвалення судового рішення, ОСОБА_5 ( АДРЕСА_22 ) за період з 23.11.2018 року по день ухвалення судового рішення, ОСОБА_8 ( АДРЕСА_25 ) за період з 16.07.2019 року по день ухвалення рішення, відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу для приготування їжі за відсутності лічильників газу, які були встановлені Кабінетом Міністрів України у відповідні періоди.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» здійснити перерахунок плати за спожитий природний газ ОСОБА_6 (особовий рахунок № НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_23 ), ОСОБА_7 (особовий рахунок № НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_24 ), ОСОБА_9 (особовий рахунок № НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_26 ), ОСОБА_10 (особовий рахунок № НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_27 ), ОСОБА_11 (особовий рахунок № НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_28 ), ОСОБА_12 (особовий рахунок № НОМЕР_5 , адреса АДРЕСА_29 ), ОСОБА_13 (особовий рахунок № НОМЕР_6 , адреса АДРЕСА_30 ), ОСОБА_14 (особовий рахунок № НОМЕР_7 , адреса АДРЕСА_31 ), ОСОБА_15 (особовий рахунок № НОМЕР_8 , адреса АДРЕСА_32 ), ОСОБА_16 (особовий рахунок № НОМЕР_9 , адреса АДРЕСА_33 ), ОСОБА_17 (особовий рахунок № НОМЕР_10 , адреса АДРЕСА_34 ), ОСОБА_18 (особовий рахунок № НОМЕР_11 , адреса АДРЕСА_35 ), ОСОБА_19 (особовий рахунок № НОМЕР_12 , адреса АДРЕСА_36 ), ОСОБА_20 (особовий рахунок № НОМЕР_13 , адреса АДРЕСА_37 ), ОСОБА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_14 , адреса АДРЕСА_38 ), ОСОБА_21 (особовий рахунок № НОМЕР_15 , адреса АДРЕСА_39 ), ОСОБА_22 (особовий рахунок № НОМЕР_16 , адреса АДРЕСА_40 ) за період з 01.02.2017 року по день ухвалення судового рішення, ОСОБА_5 (особовий рахунок № НОМЕР_17 , адреса АДРЕСА_22 ) за період з 23.11.2018 року по день ухвалення судового рішення, ОСОБА_8 (особовий рахунок № НОМЕР_18 , адреса АДРЕСА_25 ) за період з 16.07.2019р. по день ухвалення рішення, відповідно із діючих протягом вказаних періодів норм споживання газу для громадян для приготування їжі, в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (м.Запоріжжя, вул.Заводська, 7, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 31950 (тридцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) грн. 40 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» (м.Запоріжжя, вул.Заводська, 7, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 15975 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя М.В.Сидорова