ПОСТАНОВА

Іменем України

02 липня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/2847/18

провадження № 22-ц/4809/944/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Голованя А. М.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Павелко І. Л.) від 05 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своєї вимоги позивач посилався на те, що на підставі договору від 04 вересня 2012 року б/н ОСОБА_1 отримала у банку кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Натомість вона зобов`язалася перед банком повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому ОСОБА_1 по справі підтвердила свою згоду на те, що її заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 93308,68 грн, яка складається з такого: 4664,67 грн - заборгованість за кредитом; 79850,85 грн - заборгованість по процентах; 3873,70 грн - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500,00 грн - фіксована частина; 4419,46 грн - процентна складова.

Оскільки ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань позивач просив стягнути на свою користь зазначену суму заборгованості.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2019 року позов задоволено частково: суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом у сумі 4664,67 грн, а в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, пені та штрафів - відмовив. Крім того, суд стягнув з позивача на користь відповідача компенсації витрат на правничу допомогу в сумі 5400,00 грн.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав до суду апеляційну скаргу в якій просить вказане рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами й неустойки та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих його позовних вимог. Позивач також просив відмовити відповідачу у стягненні витрат на правничу допомогу.

Зміст доводів апеляційної скарги полягає в тому, що висновок суд про відсутність між сторонами згоди про умови на яких банком був наданий відповідачці кредит суперечить наданим позивачем письмовим доказам. Під час підписання анкети-заяви ОСОБА_1 була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами баку і свідомо приєдналася до них. Відсутність підпису позичальника на цих документах, з якими він був попередньо ознайомлений, не вказує на не те, що договір не був укладеним. Відповідачка користувалася кредитними коштами в межах встановленого банком ліміту. Відмовляючи у стягненні процентів, суд не врахував положення ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», які імперативно забороняють надання безпроцентних кредитів, а також положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, які встановлюють право позикодавця на отримання процентів. Щодо стягнення з позивача компенсації понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу, то позивач вважає такі витрати недоведеними й неспівмірними.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, його законність та обґрунтованість рішення в його неоскарженій частині апеляційний суд не перевіряє.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Представник відповідача адвокат Деревінська Л. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що суд першої інстанції дослідив усі докази у справі і дав їм належну юридичну оцінку. Відповідач не спростував висновків суду. Матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував досягнення між банком та відповідачкою домовленості про сплату процентів чи неустойки. Твердження представника позивача, щодо відсутності доказів, які б підтверджували витрати на професійну правничу допомогу є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Суди встановили такі обставини, що мають значення для справи

На підставі анкети-заяви ОСОБА_1 від 04 вересня 2012 року б/н про її бажання оформити платіжну картку «Універсальна», яка адресована ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк видав їй платіжну картку з встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі 5000,00 грн.

В анкеті-заяві вказано, що позичальник згоден з умовами, що анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які були надані їй для ознайомлення та розміщені на сайті банку https://privatbank.ua, складає між ним та банком договір і позичальник ознайомлений з Умовами.

ОСОБА_1 користувалася коштами, які їй надав банк в межах кредитного ліміту. Станом на 31 березня 2018 року за нею мається заборгованість за кредитом у сумі 4664,67 грн.

Крім того, суд встановив, що банк (позивач по справі) обліковує за відповідачкою заборгованість по процентах у сумі 79850,85 грн, заборгованість по пені 3873,70 грн, а також штрафи: 500,00 грн - фіксована частина штрафу та 4419,46 грн - процентна частина штрафу.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Беручи до уваги, що ціна пред`явленого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а сам позов не відноситься до категорії тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦК України, суд розглядає справу без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з цим та відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах вимог і доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах оскарження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Оскільки у цій справі рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення судом позовних вимог банку про стягнення з відповідачки процентів та неустойки, то, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, законність і обґрунтованість рішення суд в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» так званого тіла кредиту не перевіряється.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Колегія суддів наголошує, що у справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, підстави його виникнення та розмір.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на анкету-заяву ОСОБА_1 від 04 вересня 2012 року про приєднання ним до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (с. 7), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» «Укніверсальна, 30 днів пільгового періоду» (с. 8), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (с. 9 - 32).

Суд першої інстанції правильно встановив, що надані витяги з Тарифів банку і Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 , а вона заперечує те, що була ознайомлена з ними і що вони відповідають тим Тарифам і Умовам, які діяли в банку на час подання нею анкети-заяви.

Таким чином суд врахував, що відповідачка не визнала факт укладення договору на умовах, про які заявив банк у позовній заяві та доданому до неї розрахунку заборгованості.

Колегія суддів погоджується з оцінкою наявних в матеріалах справи доказів, здійсненою судом першої інстанції.

Суд обґрунтовано відхилив надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також витяг з Тарифів обслуговування, які, нібито, видрукувані із сайту банку (http:privatbank.ua|terms|), оскільки інформація, що в ній зазначена, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони зобов`язання (в цій справі - банку), яка може вносити на власний розсуд будь-які зміни в Умови та Правила. При цьому відсутні докази того, що умови, які в них зазначені доведені до відома відповідачки на час укладення договору і прийняті нею.

Правильним є висновок суду першої інстанції, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачку було ознайомлено саме з тими Тарифами, а також Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були чинними саме на момент підписання нею заяви - приєднання, а також з подальшими їх змінами. Разом з тим, підписана ОСОБА_1 анкета-заява не містить умов про проценти та їх розмір, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил у тій редакції, яка є найбільш сприятливою для задоволення позову.

Оскільки витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як стандартну форму та частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

При вирішенні спору суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми, які до них застосовуються, а також, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 03 липня 2019 року по справі ЄУН 342/180/17.

За відсутності доказів того, що сторони у встановленому чинним законодавством порядку погодили умови щодо процентів за користування кредитом та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення позичальником строків виконання договірних зобов`язань, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні вимог про їх стягнення.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав які передбачені ст. 625 та ст. 1048 ЦК України, позивач не пред`являв.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на встановлену ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» заборону надання безпроцентних кредитів, за винятком передбачених законодавством випадків, не може бути неспростовним аргументом платності укладеного між сторонами договору та достатньою підставою для задоволення вимог про стягнення процентів так, як Закон не визначає конкретні умови оплати за користування кредитом (розмір процентної ставки та строк сплати). Крім того, така заборона поширюється лише на банки, а не на споживачів їх послуг.

Що стосується доводів апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про необґрунтованість стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає таке.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з договором про надання правничої допомоги від 19 серпня 2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Кіровоградська обласна колегія адвокатів» з додатковими угодами від 19 вересня 2019 року та від 07 листопада 2019 року (с. 158 160), остання зобов`язалася надати клієнту правову допомогу у цивільній справі ЄУН 404/2847/18 у судах усіх інстанцій за що клієнт зобов`язаний сплатити гонорар у фіксованій сумі сукупно 5400 грн (2400 + 3000 = 5400). Крім гонорару клієнт сплачує всі витрати адвоката, які пов`язані з виконанням цього договору.

Актом здачі-приймання виконаних робіт від 26 листопада 2019 року (с. 162), квитанціями до прибуткових касових ордерів № 261 від 23 серпня 2019 року (с. 163) та № 357 від 26 листопада 2019 року (с. 164) про сплату коштів на підставі договору від 19 серпня 2019 року, а також детальним описом наданих адвокатом послуг (с. 161) підтверджується надання послуг за вищевказаним договором та оплата витрат за надання правової допомоги відповідачу на суму 5400,00 грн.

При цьому, визначаючи суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки, суд першої інстанції врахував тривалість часу, затраченого представником відповідача адвокатом Деревінською Л. В. у судовому засіданні, а також час, затрачений на ознайомлення зі справою, вивчення законодавства та судової практики, складання письмових заяв до суду, а також врахував складність цієї справи, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову (93308,68 грн), у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про співмірність цих витрат та стягнення з позивача 5400,00 грн.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог процесуального закону та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, в його оскаржуваній частині.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується, немає.

Про судові витрати

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, то передбачених ч. 13 ЦПК України підстав для зміни розподілу судових витрат немає, а витрати позивача на сплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. М. Єгорова