Справа № 509/2901/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року смт Овідіополь

Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області розглянувши заяву позивача про забезпечення позовної заяви за позовом ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , третя яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

22.06.2020 року позивач звернувся позовною заявою у якій просив: Витребувати із володіння ОСОБА_2 об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237; загальна площа: (кв.м.) 218,57; житлова площа: (кв.м.) 62,7; відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_2 адресою: АДРЕСА_3 , номер запису про право власності 23627881 дата реєстрації 24.11.2017 року шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237; загальна площа: (кв.м.) 218,57; житлова площа: (кв.м.) 62,7; розташований за адресою: АДРЕСА_3 , номер запису про право власності 23627881 дата реєстрації 24.11.2017 року. Вирішити питання судових витрат, та стягнути їх з відповідачки.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.06.2020 року провадження у справі відкрито.

Разом із позовною заявою позивачем подана належним чином оформлена заява про забезпечення позовної заяви у справі, в якій позивач просить Вжити заходи забезпечення позовної заяви шляхом накладення арешту на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237; загальна площа: (кв.м.) 218,57; житлова площа: (кв.м.) 62,7; розташований за адресою: АДРЕСА_3 , номер запису про право власності 23627881 дата реєстрації 24.11.2017 року.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення позову вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо зміни власника, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004усправі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підстави для забезпечення позову передбачено статтею 151 ЦПК України.

В порядку ст.152 ЦПК України, способами забезпечення позову є: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Оскільки відповідачка добровільно не бажає розірвати договір дарування та повернути земельну ділянку набуту за оспорюваним договором, вбачається спір між сторонами, а так як відповідачка намагається відчужити земельну ділянку. Про що свідчить оголошення про продаж будинку в інтернеті, а отже існує реальна загроза відчуження відповідачкою земельної ділянки, а тому не вжиття забезпечення позову призведе у подальшому до ускладнення, або виникнення обставин неможливості повернення витребуваного майна у разі задоволення позовної заяви.

Відповідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо опису нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 оформленого у власність відповідачки є наступне: об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237; загальна площа: (кв.м.) 218,57; житлова площа: (кв.м.) 62,7; відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_2 огорожа №1; номер запису про право власності 23627881 дата реєстрації 24.11.2017 року та власником значиться ОСОБА_2 .

Накладення арешту на витребуване за позовною заявою нерухоме майно є ефективним та співмірним заходом забезпечення позовних вимог.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння майном, оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149-153, 354 ЦПК України, п.4 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,-

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позовної заяви ОСОБА_1 - задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 237; загальна площа: (кв.м.) 218,57; житлова площа: (кв.м.) 62,7; розташований за адресою: АДРЕСА_3 , номер запису про право власності 23627881 дата реєстрації 24.11.2017 року.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду Одеської області шляхом подачі у 15-денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суддя А.І.Бочаров