Справа № 219/2918/20
Провадження № 2/219/1829/2020
25 червня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Скорубо Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Бахмутської райдержадміністрації Донецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
в с т а н о в и в:
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, згідно якого просить визнати відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А. Відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі з 18.09.2013 року, але фактично не проживають у вказаній квартирі з липня 2014 року, що підтверджується актом про не проживання від 13.03.2020 року. З липня 2014 року донька позивача ОСОБА_2 , разом із своєю родиною ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мешкають в Росії, де і знаходяться на теперішній час. Саме з цього періоду (з початку липня 2014 року) відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 жодного разу не з`явилися до квартири, майна (включаючи особисті речі) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у квартирі позивача не має. Реєстрація відповідачів у квартирі створює позивачу перешкоди вільного користування та розпорядження належним йому майном, створює перешкоди в оформленні субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку із цим позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду від нього надійшла заява, згідно якої він просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду від неї надійшла заява, згідно якої вона просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти зняття її з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду від нього надійшла заява, згідно якої він просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти зняття його з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду від нього також надійшла заява, згідно якої він просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти зняття його з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Служба у справах дітей Бахмутської райдержадміністрації Донецької області, оскільки ОСОБА_4 на час розгляду справи є неповнолітнім.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Служба у справах дітей Бахмутської райдержадміністрації Донецької області в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду від неї надійшла заява, згідно якої просила розглянути справу без представника.
З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2617, а також згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації» № 19890580 від 14.08.2008 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 . (а.с.6,7).
На запит суду щодо реєстрації відповідачів в.о. старости Іванівського старостинського округу Бахмутського району Донецької області Данько О.В. повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дійсно зареєстровані по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 . Зі слів сусідів на підставі акту обстеження, відповідачі з 2014 року за вищевказаною адресою зареєстровані, але не мешкають (а.с.14,15).
Згідно акту обстеження від 13.03.2020 року, складеного комісією в складі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було проведено обстеження будинку АДРЕСА_4 та встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але не мешкають з 2014 року, у зв`язку з виїздом за межі країни (а.с.9).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають.
Як вбачається з листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м.Бахмут» від 15.05.2020 року № 2693, медична документація ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 27.03.2019 року по 27.03.2020 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, на психоневрологічному обліку не перебуває (а.с.37).
Згідно листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м.Бахмут» від 15.05.2020 року № 2696, медична документація ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 27.03.2019 року по 27.03.2020 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться (а.с.38).
Відповідно до листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м.Бахмут» від 15.05.2020 року № 2694, медична документація ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 27.03.2019 року по 27.03.2020 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, на психоневрологічному обліку не перебуває (а.с.39).
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2014 року, нею не користуються, витрати, пов`язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачують, а тому суд визнає відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 334, 346, 383, 386 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Також позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М.Лапченко