Номер провадження: 22-з/813/219/20
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Ульянова Ігора Миколайовича про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі № 520/14596/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання договору лізингу договором купівлі-продажу, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та повернення майна, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року про залишення позову без розгляду та на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року,

встановив:

09 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 , в якому просив суд визнати договір лізингу від 01 травня 2016 року, який укладений між ним та відповідачкою договором купівлі-продажу з розстроченням платежу.

В свою чергу, 29 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом який в подальшому було уточнено до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 , про стягнення грошових коштів та повернення майна.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без розгляду (т.1, а.с. 172-176).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси 11 листопада 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково (т.1, а.с. 174-188).

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 легковий автомобіль марки «NISSAN» модель «TIIDA» 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 127 611 грн., неустойку у розмірі 44 100 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 485,51 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

24 грудня 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційні скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року та на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року (т.1, а.с 193-219).

Після усунення недоліків по вказаним апеляційним скаргам було відкрито апеляційне провадження і розгляд справ призначений на 28 жовтня 2020 року, на 11:00 год. (т.2, а.с.26-28, 32-34, 48, 49).

Разом з тим, 24 червня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Ульянова І.М. надійшло клопотання про вжиття заходів забезпечення позову (т.2, а.с. 67-72).

В обґрунтування клопотання, представник послався на те, що автомобіль марки «NISSAN» модель «TIIDA» 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить позивачці ОСОБА_1 . Однак у зв`язку з відповідним судовим спором, її представник вважає необхідним накласти арешт на автомобіль, шляхом заборони відчуження, розпорядження та використання вказаного автомобіля до прийняття остаточного рішення по справі.

Крім того, заявник клопотання зазначив, що заборона використання автомобіля позбавить можливості випадкового пошкодження майна як предмету позову та буде зберігатись у належному стані у передбаченому законом порядку.

Відсутність заборони відчуження, розпорядження та використання автомобілю, що належить ОСОБА_1 , може в подальшому ускладнити виконання рішення суду або зовсім його унеможливити.

У зв`язку з знаходженням колегії суддів Дрішлюка А.І., Громіка Р.Д., та Драгомерецького М.М. у щорічній відпустці з 17.06.2020 року по 17.07.2020 року, вказана заява протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2020 року була передана колегії суддів в складі головуючого судді Сегеди С.М., суддів Гірняк Л.А., Комлевої О.С. (т.2, а.с. 73).

25.06.2020 року матеріали цивільної справи були передані головуючому судді Сегеді С.М. для розгляду клопотання про забезпечення позову (т.2, а.с. 74).

Перевіривши матеріали справи та доводи заявника, апеляційний суд вважає, що клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ульянова І.М.про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Виходячи з положень ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ППК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, ю передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси 11 листопада 2019 року зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 легковий автомобіль марки «NISSAN» модель «TIIDA» 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Разом з тим, на теперішній час ОСОБА_2 користується автомобілем марки «NISSAN» модель «TIIDA» 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки зазначене судове рішення не набрало законної сили і оскаржене в апеляційному порядку.

Крім того, тільки заборона користування автомобілем позбавить можливості випадкового пошкодження майна як предмету позову та буде зберігатись у належному стані у передбаченому законом порядку.

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір з приводу автомобіля, та у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза ускладнення виконання рішення суду в майбутньому, колегія суддів вважає за доцільне накласти арешт на легковий автомобіль марки «NISSAN» модель «TIIDA» 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та використання автомобіля.

Керуючись ст.ст. 149, 150 - 153, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Ульянова Ігора Миколайовичапро вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на легковий автомобіль марки «NISSAN» модель «TIIDA» 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та використання автомобіля.

Копію ухвали направити для ознайомлення учасникам справи та для виконання до Регіонального сервісного центру МВС України в Одеській області (65114, м.Одеса, вул. Академіка Корольова, 5).

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева