Справа № 654/4392/19
Провадження №2/654/382/2020
29 травня 2020 року Голопристанський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді - Данилевського М.А.,
за участю секретаря - Луцюк К.Л.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу №654/4392/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 яка представляє інтереси ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що позивач є власником вищезазначеного домоволодіння але в будинку зареєстрований колишній зять ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не проживає за зазначеною адресою. На підставі викладеного представник позивача ОСОБА_1 , просить задовольнити позов.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, належним чином були повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи.
Надали суду відзив в якому пояснили, що позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням не може бути задоволена, а факти викладені не відповідають фактичним обставинам. Зазначають, що між донькою позивача та ОСОБА_3 протягом року не припинялись відносини, як стверджується у позовній заяві. Саме вони спілкувалися та мешкали під одним дахом до 1 липня 2019 року так як ОСОБА_3 запропонували поїхати на заробітки за кордон. 08.06.2019 ОСОБА_3 сплатив до Херсонської обласної ЕК, ТОВ за електропостачання у сумі 206,19 грн. На підставі вищевикладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову.
Представником позивача ОСОБА_1 надано суду відповідь на відзив в якому зазначено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . В якому проживає донька позивача та двоє онуків.
Донька ОСОБА_5 проживала в даному будинку разом із ОСОБА_3 , їх стосунки припинилися.
Відповідно до рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.11.2019 шлюб між ними розірвано, справа №654/3583/19. Відповідач до винесення остаточного рішення про розірвання шлюбу почав забирати власні речі з будинку ОСОБА_2 .. ОСОБА_3 зібрав власні речі вивіз до свого постійного місця проживання. Тому після розірвання шлюбу він переїхав проживати в АДРЕСА_2 , до своєї мами.
Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться, тим більше він приїхав та має інше місце проживання, залишив його самостійно.
Враховуючи вищенаведене, вважає, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , втратив право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 в зв`язку з відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню житлового приміщення, а тому позивач як власник житла вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.
За наявності матеріалів у справі, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, що відповідає ст.280 ЦПК України.
Суд, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами до нього від 15.04.2014 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 9, 10).
Відповідно довідки виданої виконавчим комітетом Голопристанської міської ради Херсонської області №1948 від 26.11.2019 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).
Згідно ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян.
Засіб відновлення свого права власнику майна надано право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Відповідач ОСОБА_3 вселився у спірний будинок в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Положення глави 32 ЦК України визначають поняття сервітута як права обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язаного з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки відповідач по справі перестав бути членом сім`ї ОСОБА_2 , що ніким не оспорюється. Законодавством не передбачене збереження права користування житлом за особою, яка хоч і правомірно вселилась у будинок, але на час розгляду справи перестала бути членом сім`ї власника (ВС/КЦС,справа № 357/7940/16-ц, 27.02.19)
У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком підлягає задоволенню, оскільки відповідач не проживає у будинку позивача, використовує будинок не за цільовим призначенням, тобто не для проживання, а виключно для реєстрації місця проживання, що порушує права позивача як власника будинку, зазначені у ст. 150 ЖК України та ст. ст. 317, 319 ЦК України, а іншого порядку, результатом якого є зняття відповідача з реєстрації в будинку позивача, законодавством не передбачено (окрім зняття з реєстрації в добровільному порядку).
В той же час згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391,396 ЦКУкраїни позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,статті 316 - 319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116Житлового кодексу Української РСР.
У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР;стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) пропозбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою (постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11).
За встановлених обставин суд вважає, що позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування належним позивачу житловим приміщенням внаслідок не проживання цієї особи в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 81, 89, 141, 229, 258, 280, 263-265 ЦПК України суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Херсонського апеляційного суду або через Голопристанський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повне рішення складено 02.07.2020 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Суддя М. А. Данилевський