печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Диба І.Б.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Куценка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого просила стягнути з відповідача на її користь за договором № SАMDN9348 від 12.10.2010 та за договором № SАMDN5387 від 1.01.2011 пеню із розрахунку 3% вартості послуги за кожен день прострочення відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 24.04.2018 року по 24.08.2018 року (123 дні), що складає 15 564 723, 31 доларів США та еквівалентно 415 266 818 грн. 12 коп. Зазначає, за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/10111/14-ц, яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2015 року залишене без змін, стягнуті відсотки за вкладами, а за рішенням Святошинського суду м. Києва від 10 липня 2018 року у справі № 759/332/15-ц, яке змінене постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року, стягнуті суми вкладів та відсотків, 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Проте питання щодо стягнення пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» судами не вирішувалось.

Ухвалою суду від 06.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження на 29.05.2019.

У справі проведено підготовче засідання та ухвалою суду від 27 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду на 14 квітня 2020 року.

27 травня 2019 року ОСОБА_4 надані письмові пояснення, відповідно до яких при вирішенні питання про нарахування пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просила врахувати постанову Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 757/13872/15-ц та ухвалу Верховного Суду від 31 липня 2018 року у цій справі, якою визначено формулу нарахування такої пені, виходячи з розміру процентів, які банк має сплатити за користування коштами.

23 січня 2020 року представником позивача ОСОБА_5 надано пояснення, відповідно до яких нарахування пені повинно здійснюватись на суму вкладів.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Просив врахувати доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, зменшити розмір пені до розміру збитків за формулою, наведеною у поясненнях, та зазначити у рішенні про стягнення коштів без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладені договори банківських вкладів № SАMDN9348 від 12.10.2010 та № SАMDN5387 від 1.01.2011.

Вказані обставини встановлені рішенням Святошинського суду м. Києва від 10 липня 2018 року у справі № 759/332/15-ц, яке змінене постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року (а.с. 16-26). Відповідно до вказаних рішень стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача за договором банківського вкладу № SАMDN9348 від 12.10.2010 суму вкладу у розмірі 1 800 000 доларів США, суму не нарахованих відростків у розмірі 98 136,99 доларів СЩА, 3% річних у розмірі 464 401 грн. 11 коп. та за договором банківського вкладу № SАMDN5387 від 1.01.2011 суму вкладу у розмірі 2 200 000 доларів США, суму не нарахованих відсотків у розмірі 119 845,21 доларів США, 3% річних у розмірі 567 601 грн. 26 коп.

Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/10111/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2015 року, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача за договором банківського вкладу № SАMDN9348 від 12.10.2010 відсотки у розмірі 45 588,03 доларів США та за договором банківського вкладу № SАMDN5387 від 1.01.2011 суму відсотків 101 306,74 доларів США.

Обставини, встановлені судовими рішеннями, не потребують доказування відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення..

Пунктом 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага.

Таким благом є видача/повернення банком вкладнику його коштів (депозиту) переданих банку раніше на зберігання та примноження.

Сума пені, яку позивач просить стягнути з відповідача складає 15 564 723, 21 дол. США за період прострочення з 24.04.2018 по 24.08.2018 (123 дні ).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною та не відповідає передбаченим ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити, про заявлено відповідачем у справі.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливе джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Це є одним з правових способів, наданих законом, який направлений проти зловживання правом вільного визначення розміру неустойки, тобто по суті, направлений на реалізацію, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утриматися від дій, які могли б могли порушити права інших осіб.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

При цьому, питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Отже, при вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки та оцінкою дійсного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення з врахуванням істотних обставин.

З урахуванням наведеного вбачається, що чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу забезпечення виконання зобов`язань та як міру майнової відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, а суд, задля усунення явної її не співрозмірності понесеним особою збиткам, має право на пом`якшення такої міри відповідальності боржника та на правомірне зменшення розміру неустойки.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, цивільний кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, яка буде адекватною та співрозмірною з порушеним інтересом.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1)втрати, яких особа зазнана у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказує, що доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників)

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Тобто, відсотки, які отримує вкладник від розміщення коштів на депозитному рахунку у банківській установі, є його доходом та прибутком, та, відповідно, можуть бути віднесені саме до збитків, відповідно до вимог ст. 22 ЦК України.

Постановою Верховного Суду від 5 червня 2019 р. у справі № 757/32522/17-ц, якою залишено без змін постанову Київського апеляційного суду від 20.12.2018 року висловлена позиція про підстави для стягнення з банку на користь позивача пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів. Так, відмова банку виконати вимогу вкладника з видачі належних йому за договором банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних банком коштів за кожен день прострочення з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

При цьому, Верховний Суд погодився з позицією Київського апеляційного суду щодо зменшення розміру пені до розміру відсотків.

Тому, враховуючи, що відповідач наполягає на зменшенні суми пені, оскільки розмір неустойки не може значно перевищувати розмір збитків та при її стягненні судом повинні застосовуватися принципи розумності та справедливості (відповідна правова позиція Вищого спеціалізованого суду викладена у справі № 755/20081/15 від 26.06.2017р), з урахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд дійшов висновку про зменшення розміру неустойки до розміру відсотків, оскільки розмір пені, нарахований позивачем, значно перевищує розмір збитків.

Рішенням Святошинського суду м. Києва від 10 липня 2018 року у справі № 759/332/15-ц, яке змінене постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року стягнуто відсотки за депозитними вкладами, а саме:

98 136,99 доларів США - за договором № SAMDN348 від 12.07.2010 р.

119 945,21 доларів США - за договором № SAMDN387 від 01.07.2011р.,

що разом складає загальну суму відсотків - 218 082,20 доларів США.

З урахуванням можливого (із застосуванням спеціальної позовної давності в 1 рік) загального періоду нарахування пені та з урахуванням фактичної дати списання коштів (21 грудня 2018 р.) у примусовому порядку з кореспондентського рахунку банка на рахунок виконавчої служби з метою подальшого направлення коштів на рахунок позивача (відповідно до даних бухгалтерського обліку банку) відповідач вважає (з чим і погоджується суд), що з урахуванням правомірної та обгрунтованої можливості зменшення судом розміру пені до розміру відсотків, які відносяться до збитків позивача, розрахунок пені за період з 23.01.2018 р. по 20.12.2018 р., що складає 331 календарний день, може бути розрахована таким чином:

Нарахування пені за 1 календарний день відповідає сумі 658,86 доларів США (218 082,20 доларів США /331 день).

Оскільки у межах справи позивач просить нарахувати пеню за період з 24.04.2018 р по 24.08.2018 р., що складає 123 день, то сума пені за період з 24.04.2018 р по 24.08.2018 р. становить (658,86 доларів США х 123 день) = 81 039, 78 доларів США.

Враховуючи, що стягнення пені в іноземній валюті суперечить вимогам чинного законодавства, тому що відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у національній валюті та пеня мас обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням виключно у національній валюті України, про що зазначив Верховний Суд України у постанові від 16.08.2017 року у справі № 6-2667цс17, то еквівалент = 81 039, 78 доларів США за офіційним курсом Національного банку України (26, 4927) станом на 02.05.2019 р (дата подання позову) дорівнює 2 146 962 грн. 58 коп.

Крім того, суд враховує, що розділом IV Податкового кодексу України врегульовано Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами та визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 Податкового кодексу України).

Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено статтею 164 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі -ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України).

До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім:

а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю;

б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання;

Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа.

Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України.

При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Податкового кодексу України.

Відповідно абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України.

Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Оскільки позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» станом на час подання позову позивач мала сплатити судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило 9 605 грн.

Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9 605 грн.

Керуючись ст. 1058-1060, 533, 551 ЦК України та ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 пеню за період з 24.04.2018 по 24.08.2018 року у розмірі 2 146 962 грн. 58 коп. без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 9 605 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»: 01001, м. Київ, вул. Грушевського,1Д, код ЄРПОУ 14360570.

Повний текст рішення суду складено 9 червня 2020 року.

Суддя О.Л. Бусик