Провадження № 2/760/52/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Хліменкової А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського НАМН України», третя особа: Первинна профспілкова організація ДУ «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського НАМН України» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, в якому просить:

- поновити позивача на посаді провідного інженера водопровідно-каналізаційного господарства;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.04.2019, який становить 5100 грн;

- відшкодувати моральну шкоду за фізичні страждання в сумі 50000 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він працював в установі відповідача з 11.11.2013 на посаді робітника по обслуговуванню та ремонту будівель та споруд, 01.04.2015 був переведений на посаду провідного інженера ВКГ. 09.02.2018 був звільнений з посади за ст.38 КЗпП за власним бажанням. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.09.2018 був поновлений на посаді.

Після поновлення на роботі 08.10.2018 відношення роботодавця до позивача змінилося в негативний бік, про що позивач неодноразово звертав увагу директора за допомогою доповідних, службових записок та заяв. Директор ігнорувала всі звернення позивача та наведенні факти, що призвело до звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП України. Причиною конфлікту з завгоспом ОСОБА_2 було звернення уваги адміністрації на незаконно працевлаштованих осіб, а також вказівка позивача на фінансові махінації заступника директора, головного бухгалтера та завгоспа, та з цього приводу ОСОБА_1 надав свідчення слідчому Департаменту економічних злочинів Національної поліції України. Після звернень позивача, до нього збільшилося упереджене ставлення, профспілка і КТС прийняли сторону адміністрації.

01.04.2019 позивачу надали персональне попередження про скорочення штатної кількості працівників, посади провідного інженера ВКГ та запропонували посаду прибиральника території. Разом зі скороченням посади «провідний інженер ВКГ» скорочувалась і посада «провідний інженер з вентиляційних систем». При цьому, позивач є студентом 3 курсу заочної форми навчання факультету «Теплогазопостачання та вентиляція». На думку позивача, друга посада скорочувалась з розрахунком неможливості заняття ОСОБА_1 цієї посади.

Позивач вважає, що в адміністрації установи не очікували згоди останнього на переведення його прибиральником території, тому була продумана схема звільнити ОСОБА_1 за не проходження останнім інструктажу з охорони праці. Таким чином в журналі проходження інструктажів з охорони праці був зроблений припис про те, що позивач не пройшов інструктаж. ОСОБА_1 неодноразово вказував на згоду пройти інструктаж на робочому місці згідно з положенням про порядок проведення інструктажів.

Очисні споруди клініки відносяться до об`єктів з підвищеною небезпекою, тому на пропозицію провідного інженера охорони праці ОСОБА_3 пройти інструктаж в кабінеті завгоспа ОСОБА_2 який знаходиться в приміщенні інституту, позивач вказав на неприпустимість проведення інструктажу не на робочому місці, про що ОСОБА_3 написала в доповідній на ім`я директора та зробила припис в журналі проходження інструктажів. Директор не розібралася в суті справи та оголосила догану ОСОБА_1 .

Позивач стверджує, що провідний інженер охорони праці ОСОБА_3 та завгосп ОСОБА_2 не виконують своїх посадових обов`язків.

З цього приводу ОСОБА_1 звернувся до профспілкового комітету та КТС. Однак, на засіданні КТС позивач вказав на те, що комісія є незаконною, оскільки членами комісії повинні бути представники робітничих спеціальностей, але це не було прийнято до відома.

Профспілковий комітет зовсім не виконує своїх прямих обов`язків, а саме захисту інтересів робітників.

Позивач звертає увагу суду на обставини, які стали наслідком оголошення йому догани та звільнення з посади, а саме не проведення йому інструктажу за другий квартал 2019 року, при цьому, в журналі інструктажів також відсутня фіксація «запис» про проведення ОСОБА_1 інструктажу за 4 квартал 2018 року та перший квартал 2019.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що завгосп ОСОБА_2 в період написання доповідних перебував у відпустці, а в.о. завгоспа був Пантелеєв.

Позивач вважає, що його права на працю та конституційні права порушені, у зв`язку з чим, останній вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.05.2019 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського НАМН України» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

05.12.2019 від представника відповідача Бубенок В.Г. до канцелярії суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що відповідно до посадової інструкції провідного інженера з експлуатації споруд та устаткування водопровідного та каналізаційного господарства ОСОБА_1 дана посада відноситься до категорії професіонала. Інженер підпорядковується особисто завгоспу.

01.04.2019 позивач відмовився пройти інструктаж з охорони праці, про що в той же день було складено два акти.

02.04.2019 провідним інженером з охорони праці ОСОБА_3 було зроблено припис про відсторонення позивача від роботи до проведення інструктажу з охорони праці на робочому місці в строк до 05.04.2019.

03.04.2019 позивачу було зачитано і надано для ознайомлення наказ 40-З від 03.04.2019 про відсторонення позивача від роботи через відмову пройти інструктаж з питань охорони праці та техніки безпеки на робочому місці. Однак позивач відмовився ставити підпис про ознайомлення з наказом, про що складено акт.

04.04.2019 позивач відмовився надати пояснення з приводу відмови проведення інструктажу, про що було складено акт.

В строк до 05.04.2019 позивач інструктаж з охорони праці не пройшов, про що завгоспом клініки ОСОБА_2 та провідним інженером з охорони праці ОСОБА_3 на ім`я директора було подано доповідні записки та складено припис про відсторонення позивача від роботи та надано строк для проходження інструктажу до 10.04.2019.

Наказом №41-З від 09.04.2019 ОСОБА_1 було оголошено догану за невиконання наказу №40-З від 03.04.2019 про непроходження інструктажу.

Протоколом №5 засіданням розширеного профкому ДУ «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського НАМН України» від 09.04.2019 визнано правомочним винесення позивачу догани та зобов`язано останнього пройти інструктаж з охорони праці.

Незважаючи на відсторонення від роботи та оголошені наказами №02-З від 03.01.2019 та №41-З від 08.04.2019 догани, позивач відмовився пройти інструктаж до 10.04.2019, про що свідчить доповідна записка ОСОБА_2 від 11.04.2019.

Позивач навмисно без поважних причин систематично не виконував покладені на нього обов`язки. Відсторонення та оголошення доган не вплинуло на поведінку ОСОБА_1 та не спонукало до добросовісного виконання своїх обов`язків. Факт систематичного, без поважних причин та умисного порушення своїх обов`язків позивачем підтверджується ініційованою останнім перевіркою ГУ Держпраці у Київській області. В порядку ст.150 КЗпП України, позивач накладених на нього дисциплінарних стягнень не оскаржував.

Протоколом №6 від 11.04.2019 засідання розширеного профкому відповідача в присутності позивача було прийнято рішення надати згоду на звільнення позивача з посади провідного інженера з ВКГ на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

07.12.2019 позивач відмовився виконувати завдання та приступити до роботи, натомість чинив сварки та навіть порушував громадський порядок, що підтверджується актом про порушення трудової дисципліни від 11.12.2018. Позивач також відмовився виконувати завдання, що підтверджується доповідними записками ОСОБА_2 від 12.12.2018 та 26.12.2018. З доповідної записки від 03.01.2019 начальника відділу кадрів ОСОБА_5 , вбачається, що провідний інженер ОСОБА_1 з грудня 2018 не знаходиться на своєму робочому місці кожний день за винятком днів коли перебуває на лікарняному.

Позивач викликав обурення всього колективу інженерної служби і в доповідній записці від 15.01.2019 колектив інженерної служби просить звільнити позивача за несвоєчасне виконання покладених на нього службових обов`язків, недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку та прогулу.

Зазначене свідчить про систематичне порушення позивачем трудової дисципліни, умисне невиконання покладених на нього обов`язків та не бажання працювати.

Також відповідач заперечує проти стягнення моральної шкоди та її розміру.

Сторона відповідача вважає, що позивачем не доведено факт порушення Інститутом законодавства про працю при звільненні його з посади.

16.01.2020 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження по вищевказаній справі.

03.02.2020 від Первинної профспілкової організації ДУ «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського НАМН України» до канцелярії суду надійшли пояснення щодо позовних вимог ОСОБА_1 , які по суті кореспондуються з відзивом відповідача.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та вважав, що звільнення це подвійне притягнення за один і той же проступок.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частина 3 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно з п.4 ч.3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст.3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст.233 КЗпП України).

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ст.139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Судом встановлено, що аказом установи відповідача від 11.11.2013 ОСОБА_1 зараховано на посаду робітника по ремонту будівель та споруд по розділу «наука» з 11.11.2013 з випробувальним терміном два місяці (а.с.201).

01.04.2015 ОСОБА_1 переведено на посаду провідного інженера з експлуатації споруд та устаткування водопровідно-каналізаційного господарства з 01.04.2015 по розділу «клініка» (наказ №36-О, а.с.202).

Наказом ДУ «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім.. Л.В. Громашевського Національної академії медичних наук України» № 41-О від 11.04.2019, ОСОБА_1 - провідного інженера з експлуатації споруд та устаткування водопровідно-каналізаційного господарства по розділу «клініка» звільнено з посади 11.04.2019 за п.3 ст.40 КЗпП України у зв`язку з систематичним невиконання без поважних причин обов`язків передбачених посадовою інструкцією (а.с.44). Підставою для винесення наказу про звільнення були:

- посадова інструкція п.2.15; п.4.1; п.4.2; п.4.4

- накази № 40-З від 03.04.2019, №41-З від 08.04.2019; № 42-З від 11.04.2019

- витяг з протоколу засідання розширеного профспілкового комітету №6 від 11.04.2019.

Так, посадовою інструкцією провідного інженера з експлуатації споруд та устаткування водопровідно-каналізаційного господарства передбачено, що завданням та посадовими обов`язками останнього, зокрема є знання і виконання нормативних актів про охорону праці та навколишнього середовища, дотримання норм, методів і прийомів безпечного виконання робіт. Відповідальність передбачена, зокрема за невиконання або несвоєчасне виконання покладених цією посадовою інструкцією обов`язків та (або) невикористання наданих прав. Недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та протипожежного захисту. Невиконання або неналежне виконання вимог внутрішніх нормативних документів організації (підприємства/установи) та законних розпоряджень керівництва.

Вищевказана інструкція затверджена у відповідному порядку та підписана ОСОБА_1 , головою профкомітету Мурашко О.В., узгоджено заступником директора ОСОБА_6

Наказом №02-З від 03.01.2019 встановлено, що за порушення трудової дисципліни, а саме прогулу 24.12.2018, наказано: оголосити догану ОСОБА_1 провідному інженеру з експлуатації споруд та устаткування водопровідно-каналізаційного господарства по розділу «клініка». Підставами винесення наказу є: доповідні записки начальника відділу кадрів від 26.12.2018, завідувача господарством по розділу «клініка» від 26.12.2018, пояснювальна записка ОСОБА_1 від 28.12.2018.

Наказом №40-З від 03.04.2019 встановлено, що провідний інженер з експлуатації споруд та устаткування водопровідно-каналізаційного господарства по розділу «клініка» ОСОБА_1 у період з 01 по 05 квітня 2019 року зобов`язаний був пройти інструктаж та перевірку знань з охорони праці. Незважаючи на кількаразові усні вимоги завідувача АГР ОСОБА_2 від інструктажу та перевірки знань у встановлений строк ОСОБА_1 без поважних причин відмовився. Наказано: ОСОБА_1 провідного інженера відсторонити від роботи з 01.04.2019 й запропоновано у строк до 05.04.2019 пройти інструктаж і перевірку знань з охорони праці без збереження заробітної плати (ч.4 ст.113 КЗпП України; завідувачу АГР ОСОБА_2 подати директору на підписання документи щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Підставами винесення наказу є доповідна завідувача АГР ОСОБА_2 , копія запису у журналі інструктажів провідного інженера з ОП ОСОБА_3 ; пояснювальна записка ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до наказу №41-З від 08.04.2019 за невиконання наказу №40-З від 03.03.2019 про не проходження інструктажу та перевірки знань з охорони праці у встановлений в наказі строк, наказано оголосити догану провідному інженеру з експлуатації споруд та устаткування водопровідно-каналізаційного господарства по розділу «клініка» ОСОБА_1 ; провідному інженеру ОСОБА_1 пройти інструктаж та перевірку знань з охорони праці до 10.04.2019. Підстави винесення наказу: доповідна завідувача АГР ОСОБА_2 від 05.04.2019; доповідна провідного інженера з ОП ОСОБА_3. від 08.04.2019; пояснювальна записка ОСОБА_1 відсутня. На зворотній стороні наказу ОСОБА_1 поставив підпис про його отримання.

Згідно наказу №42-З від 11.04.2019 за невиконання наказів №40-З від 03.04.2019; №41-З від 08.04.2019 про не проходження інструктажу та перевірки знань з охорони праці з 08 по 10 квітня 2019 року наказано ОСОБА_1 провідного інженера з експлуатації споруд та устаткування водопровідно-каналізаційного господарства по розділу «клініка» відсторонити від роботи з 08 по 10 квітня 2019 року без збереження заробітної плати згідно ст.46 та ч.4 ст.113 КЗпП України. Підставою винесення наказу є доповідна завідувача АГР ОСОБА_2 від 11.04.2019.

Згідно протоколу №5 від 09.04.2019 засідання розширеного профкому ДУ «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського Національної академії медичних наук України», розглянули питання порядку денного про невиконання провідним інженером з ВКГ ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків - відмова проходити черговий інструктаж з питань охорони праці. Постановили провідному інженеру ОСОБА_1 пройти інструктаж та перевірку знань з охорони праці до 10 квітня 2019 року та визнати винесення догани правомочним.

Протоколом №6 від 11.04.2019 засідання розширеного профкому ДУ «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського Національної академії медичних наук України», розглянувши питання порядку денного, а саме заява ОСОБА_1 про з`ясування обставин за яких завгосп ОСОБА_2 не провів інструктаж з ТБ на робочому місці. Про невиконання провідним інженером ВКГ ОСОБА_1 наказів директора Інституту - відмова проходити черговий інструктаж з питань охорони праці. Постановили дати згоду шляхом відкритого голосування на звільнення провідного інженера з ВКГ ОСОБА_1 згідно п.3 ст.40 КЗпП України.

Постановою ГУ Держпраці у Київській області про накладання адміністративного стягнення серія КІВ №000924 від 12.07.2019 притягнуто директора ОСОБА_7 за порушення норм чинного законодавства та накладено на неї адміністративне стягнення у розмірі 300 грн, а саме за не проведення вступного при прийомі на роботу інструктажу та первинного інструктажу на робочому місці, провідному інженеру з експлуатації споруд та устаткування водопровідно-каналізаційного господарства. Вказане підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 11.07.2019 та актом позапланової перевірки суб`єкту господарювання ГУ Держпраці у Київській області від 11.07.2019 №5.5/274/491.

Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з такої підстави може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Як зазначено вище, протоколом №6 від 11.04.2019 засідання розширеного профкому ДУ «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського Національної академії медичних наук України» надано згоду шляхом відкритого голосування на звільнення провідного інженера з ВКГ ОСОБА_1 згідно п.3 ст.40 КЗпП України.

Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів.

Згідно з вимогами ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

При цьому, згідно з частиною першою статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Однак, позивач в преважній більшості випадків відмовлявся від надання письмових пояснень, що підтверджується матеріалами справи.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (ч.2 ст.149 КЗпП).

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч.3 ст.149 КЗпП).

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ч.4 ст.149 КЗпП).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

За змістом п.22 вищезазначеної Постанови, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарні стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; - невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця.

Для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Така позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.12.2018 у справі № 700/63/18, від 03.04.2019 у справі № 520/3689/16-ц.

Як вказано вище, наказом №41-З від 08.04.2019 ОСОБА_1 було оголошено догану, і зазначений наказ не був скасований у встановлений законом спосіб на момент його звільнення, а отже роботодавцем були дотримані вимоги п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України в цій частині.

Згідно із ч.1 ст.151 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.

Однак, повторне порушення трудових обов`язків позивачем сталось протягом року, тобто в період дії попереднього стягнення у виді догани.

Відтак, працівник який допустив порушення трудової дисципліни повторно, протягом року з дня застосування дисциплінарного стягнення за попереднє порушення, судом вважається таким, що вчиняє порушення систематично.

З огляду на викладене, суд вважає, що звільнення позивача із посади на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, є законним та наведені в позові обґрунтування незаконності звільнення, на думку суду, не є такими з якими закон пов`язує можливість поновлення позивача на займаній посаді.

Згідно із ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Як встановлено судом, підставами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення стало систематичне порушення ним трудової дисципліни, звільнення позивача проведено відповідно до вимог чинного законодавства.

Правових підстав для поновлення позивача на посаді судом не встановлено, адже поновлення на посаді може бути застосовано у випадку незаконного звільнення працівника, що не було доведено позивачем достатніми доказами.

Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу як і моральної шкоди судом також не встановлено, оскільки, не доведено факт того, що звільнення позивача із займаної посади було незаконним.

Також слід зазначити про те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги предмет та підстави позову, та те, що позивачем не доведено достатніми доказами обґрунтування позовних вимог, які б давали можливість поновити позивача на посаді, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.3, 40, 41, 43, 139, 140, 147, 148, 149, 151, 233, 235, 236 КЗпП України, ст.ст.2, 4, 5, 10, 13, 76-83, 89, 95, 247, 258, 259, 263-265, 273-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського НАМН України», третя особа: Первинна профспілкова організація ДУ «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського НАМН України» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко