ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участі секретаря: Слюсар Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Фастові подання державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Майданюк І.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшло подання державного виконавця Фастівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Фастівському відділі державної виконавчої служби, знаходиться виконавче провадження № 57256026, з виконання виконавчого листа № 381/2341/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Київобленерго» боргу на загальну суму 83542,40 грн.. Державним виконавцем вживалося всіх заходів задля виконання рішення суду, однак до теперішнього часу рішення не виконано. Оскільки, боржник ухиляється від виконання рішення суду, не вживає заходів щодо його виконання, державний виконавець змушена звернутися до суду з даним поданням.

У відповідності до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного ( приватного) виконавця.

Державний виконавець Фастівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Майданюк І.А. була відсутня під час розгляду судом подання.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку про наступне.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч.ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Так, судом встановлено, що на примусовому виконанні у Фастівському міськрайонному відділі ДВС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 57256026 з виконання виконавчого листа 381/2341/17, виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області 06 березня 2018, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» заборгованості в сумі 81942,40 та судового збору в сумі 1600,00 грн..

Як зазначає державний виконавець на час звернення з поданням до суду, рішення суду боржником ОСОБА_1 не виконано, останній ухиляється від виконання рішення суду, не вживає заходів щодо його виконання, а державним виконавцем здійснено всіх заходів щодо належного виконання виконавчого провадження.

На підтвердження здійснення всіх заходів необхідних для виконання рішення суду, державним виконавцем надано суду Постанову про арешт майна боржника від 20 серпня 2018 року, Постанову про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26 вересня 2018 року, Акт державного виконавця від 11 червня 2020 року, Постанову про арешт коштів боржника від 03 червня 2020 року, Відповідь з Міністерства внутрішніх справ щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів від 22 червня 2020 року, Відповідь з державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржника-фізичної особи від 22 червня 2020 року, Відповідь з Державної прикордонної служби України від 03 червня 2020 року, а також Відповіді з Пенсійного фонду України від 22 червня 2020 року.

Так, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною другою, третьою вказаної статі Закону визначено обов`язки та повноваження виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні подання державного/приватного виконавця, суд має перевірити вчинення державним/приватним виконавцем всіх можливих виконавчих дій, та з`ясувати наявність доказів, які б свідчили, що боржник умисно ухиляється від виконання обов`язку встановленого виконавчим документом.

Так, п. 5 ч. 1, ч. 2ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», передбачено, що громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Згідно узагальнень, наданих Верховним судом України (Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року), наголошується на тому, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та на думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, законодавством не передбачене обов`язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов`язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку будь-яка особа при зверненні до суду із заявою, скаргою чи поданням повинна дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів та судової практики дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов`язань за рішенням суду. Подання не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши письмові докази подані державним виконавцем до подання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання, оскільки суду не надано доказів того, що боржник свідомо ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань, не надано доказів, що боржник вчиняє дії які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, чи доказів, які дають підстави вважати, що боржник має намір ухилятися від сплати боргу, який має перед ПрАТ «Київобленерго», шляхом залишення території України.

Більш того, матеріали подання не містять доказів того, що боржник має документи необхідні для виїзду за кордон, чи доказів звернення боржника до органів Міграційної служби із заявою про видачу паспорту для виїзду за кордон чи ID-картки та такі були видані боржнику.

За таких обставин, державний виконавець передчасно звернувся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконання рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст. 33 Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 258, 262, 354, 441 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Майданюк І.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Осаулова Н.А.