КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8264/2020
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Дом Сервіс» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дом Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,

встановив:

У червні 2019 року ТОВ «Дом Сервіс» звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що на підставі акту приймання передано підземний паркінг за адресою: АДРЕСА_1 на обслуговування позивачу. Освітлення паркінгу здійснюється на підставі договору, укладеного між ТОВ «ДОМ СЕРВІС» і ПАТ «Київенерго» № 42807 від 25 грудня 2013року (о/р НОМЕР_1), а водопостачання на підставі договору № 13542/4-1-01 від 25 грудня 2013 року з ПАТ «АТ «Київводоканал».

Позивач зазначав, що надає відповідачу послуги з утримання та обслуговування паркомісць № АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 з 03 жовтня 2017 року та 05 жовтня 2017 року.

Посилаючись на несплату відповідачем вартості послуг ТОВ «Дом Сервіс» з утримання паркінгу, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 11 579,02 грн. за надані житлово-комунальні послуги (за утримання і обслуговування паркомісць), а також 832,54 грн. - 3 % річних та інфляційні втрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2020 року ук задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Дом Сервіс» подавдо Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У апеляційній скарзі вказує, що своєчасно та у повному обсязі надає послуги з утримання паркінгу, в той час як відповідач не сплачує кошти за ці послуги. Посилається також на те, що відповідач свідомо не укладає з ТОВ «Дом Сервіс» договір. При цьому зазначає, що факт відсутності договору не може сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати фактично отриманих послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Заєць А.С. стверджує, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 12 411,56 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником машиномісць АДРЕСА_1 з жовтня 2017 року.

Між ТОВ «УМК» (Замовник) і ТОВ «ДОМ СЕРВІС» (Виконавець) 26 лютого 2018 року укладено договір про надання послуг з обслуговування об`єкту нерухомості «Паркінгу», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов вказаного договору Виконавець зобов`язується надавати Замовникові послуги з обслуговування об`єкту нерухомості «Паркінгу» на АДРЕСА_1 (п. 1 договору). Замовник є власником об`єкта на момент його передачі в обслуговування Виконавцю (п. 2 договору).

Також 26 лютого 2018 року між ТОВ «Обслуговуюча контора» і ТОВ «ДОМ СЕРВІС» складено «АКТ ПРИЙМАННЯ-ПЕРЕДАЧІ ПІДЗЕМНОГО ПАРКІНГУ з обслуговування ТОВ «Обслуговуюча контора» на обслуговування ТОВ «ДОМ СЕРВІС»».

У матеріалах справи відсутні докази звернення ТОВ «ДОМ СЕРВІС» до ОСОБА_1 з пропозицією надавати будь-які послуги щодо належних їй машиномісць, відсутні докази направлення пропозицій щодо укладення договору, погодження послуг, їх переліку та вартості, надсилання платіжних документів на оплату послуг, повідомлення про надання послуг в порядку та з підстав, передбачених законом, відсутня згода відповідача на отримання відповідних послуг від позивача, а також відсутній перелік послуг, за які позивач просить стягнути заборгованість.

Крім цього, позивач не надав суду доказів надання житлово-комунальних послуг відповідачу і фактичне отримання таких послуг ОСОБА_1 .

Зі змісту позовної заяви, апеляційної скарги та інших документів, поданих позивачем вбачається, що підставою для надання послуг з обслуговування об`єкту нерухомості «Паркінгу» по АДРЕСА_1 є Договір про надання послуг з обслуговування об`єкту нерухомості «Паркінгу», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 » від 26 лютого 2018 року, укладеного між ТОВ «ДОМ СЕРВІС» і ТОВ «УМК».

Проте, в силу п. 1 наведеного договору ТОВ «ДОМ СЕРВІС» зобов`язується надавати послуги ТОВ «УМК», а не ОСОБА_1 чи будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам, ОСОБА_1 не є стороною вказаного договору.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно ч. 4 ст. 203, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, а для правочинів між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, встановлено письмову форму.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказаний договір є двостороннім правочином, укладеним між ТОВ «ДОМ СЕРВІС» і ТОВ «УМК», тобто погодженою дією двох осіб, що створює юридичні наслідки для вказаних юридичних осіб, а не для відповідача.

Договір між ТОВ «ДОМ СЕРВІС» і ТОВ «УМК» не може бути підставою для надання послуг ОСОБА_1 і виникнення у відповідача відповідних зобов`язань з оплати таких послуг в силу ст. ст. 11, 14, 202, 203, 208, 509 ЦК України, оскільки відповідач не є стороною вказаного договору.

Враховуючи наведене, суд дійшов правильного висновку, що між ОСОБА_1 і ТОВ «ДОМ СЕРВІС» не виникали взаємні права і обов`язки з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, оскільки між сторонами не укладалися договори чи інші правочини.

В спірних правовідносинах відсутні правові підстави (договір чи акт цивільного законодавства) для сплати відповідачем коштів позивачу, ОСОБА_1 немає жодних зобов`язань щодо вчинення дій на користь ТОВ «ДОМ СЕРВІС», а тому в силу ч. 2 ст. 14 ЦК України відповідач не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Суд погоджується з твердженнями відповідача про відсутність між ТОВ «ДОМ СЕРВІС» і ОСОБА_1 погоджених дій (правочину), докази протилежного позивач не надає, а відсутність переписки між сторонами, направлення і погодження умов договору, проведення розрахунків і т.д. свідчить про відсутність погоджених дій між сторонами, а тому між сторонами справи не вчинялося двостороннього правочину (ст. 202 ЦК України).

Між ТОВ «ДОМ СЕРВІС» і ОСОБА_1 відсутній правочин (договір), вчинений у письмовій формі, відсутні докази пропозиції щодо укладення відповідного договору, а тому відсутні підстави стверджувати, що між сторонами виникли двосторонні зобов`язання з підстав, передбачених ЦК України.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивач не може надавати комунальні послуги, зокрема, з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, оскільки такі послуги в м. Києві надаються підприємствами монополістами АК «Київводоканал», ТОВ «Київські енергетичні послуги» і т.д.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інтанції посилався також на порушення ТОВ «ДОМ СЕРВІС» положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, позивач не зазначає які послуги він надає, не надає доказів надання послуг, що позбавляє можливості встановити якість наданої послуги, її фактичне надання, необхідність цієї послуги споживачу (відповідачу) і т. д., чим порушено п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

ТОВ «ДОМ СЕРВІС» не повідомляло про бажання надавати послуги з обслуговування паркінгу, не пропонувало свої послуги, не направляло оферти та не повідомляло про надання послуг, не повідомляло переліку послуг, які бажає надавати, їх якість, ціну і т.д., що порушує ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п. 4 ч. 5. ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання .

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не погоджували надання жодних послуг, відповідач не давала прямої та недвозначної згоди на придбання послуг у ТОВ «ДОМ СЕРВІС», а також відсутні докази надання і отримання послуг, тому спірні правовідносини підпадають під положення п. 4 ч. 5, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», що свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Порушення вказаних положень законодавства підтверджується наданими ТОВ «ДОМ СЕРВІС» розрахунками за послуги паркінгу та розрахунками заборгованості за послуги паркінгу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказані розрахунки є неналежними та недопустимими доказами, оскільки вони не містять даних про вид послуг, їх назву, кількісний та якісний показник, вартість/ціну послуги і т.д. Формулювання ж «послуги паркінгу» є незрозумілим і дослівно дає підстави стверджувати, що позивач надає відповідачу послугу з користування паркінгом, проте ОСОБА_1 є власником машиномісць (паркомісць), а тому користується ними на правовому титулі власника і не потребує такої послуги щодо власного майна від ТОВ «ДОМ СЕРВІС».

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутність договору між сторонами з визначеними правами сторін, переліку послуг, ціни і т.д., що є істотними умовами договору, свідчить про відсутність двосторонніх зобов`язань між сторонами. За таких обставин позовні вимоги ТОВ «ДОМ СЕРВІС» не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, не доведені належними і допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ оцінюються колегією суддів критично, оскільки саме на підставі вказаного закону позивач обґрунтовував свої вимоги, викладені у позовній заяві.

Щодо тверджень апелянта про обов`язок відповідачки сплачувати вартість послуг, яків вона отримала, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Апелянт стверджує, що між ним та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими ОСОБА_1 користувалась наданими житлово-комунальними послугами, а позивач нараховував плату по тарифу на послуги з утримання паркінгу, які відповідачем не оплачувались.

Разом з тим, позивач не довів належними та допустимими доказами, що тариф, що нараховується є обґрунтованим і розумним. У матеріалах справи взагалі відсутні докази та розрахунки тарифу, за яким має здійснюватись оплата за надані послуги. Позивач не обґрунтував, з чого складається встановлений ним тариф та не надав переліку житлово-комунальних послуг, які надаються, а також докази фактичного отримання відповідної послуги ОСОБА_1 від ТОВ «ДОМ СЕРВІС».

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є правильним та обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторень доводів позовної заяви, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дом Сервіс» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко