Справа № 219/7258/19
Провадження № 2/219/1741/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.07.2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

у складі судді Хомченко Л.І.,

секретаря Трубчанінова О.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Бахмут цивільну справу за позовом ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом ,просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.05.2011 року в сумі 122074,64 грн., відшкодувати судові витрати по справі в сумі 1921,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 26.05. 20011 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. За посиланням ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідач не в повному обсязі сплачував борг за кредитом та відсотки, в зв`язку з чим утворено заборгованість станом на 31.05.2019 року у розмірі 122074,64 гривень. Відповідачу неодноразово адресувались повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором, але належну суму до теперішнього часу не повернуто, що змусило ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому порядку захищати свої майнові інтереси.

Судом порушено справу за позовною заявою, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення суду. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України.

Представник відповідача на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подав відзив з висловлення безпідставності вимог АТ КБ «ПриватБанк», в позові просить відмовити. Позиція відповідача обґрунтовується посиланням на наступні факти та відповідні правовідносини. Так, між сторонами дійсно 26.05. 20011 року. укладено договір № б/н, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з п.9.12 Правил надання послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підрисання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії , договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Строк дії картки « Універсальна», яка видана на ім,я ОСОБА_1 , закінчився 31 березня 2016 року, що підтверджується листом Банку від 16.03.2020р., така сама інформація міститься і в довідці Банку від 19.02.2020 р. Останній платіж здійснено у вересні 2015 року. Посилається на п.3.1.1 Правил користування платіжною карткою та зазначає, що позов АТ КБ «ПриватБанк» пред`явлено з порушенням трирічного позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, та однорічного строку за позовними вимогами про сплату штрафу, встановленого ст. 258 ЦК України, тому, просить суд застосувати строк позовної давності.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, представником надано в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 221 ЦПК України заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримано.

Відповідач та його представник адресували суду заяву про розгляд справи без їх участі, просять ухвалити рішення про відмову в позовних вимогах з урахуванням долученого до матеріалів справи відзиву.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини.

26 травня 2007 року ОСОБА_1 оформив в акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» заяву про відкриття кредитної картки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам та доведені до їх відома, в зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Вказане свідчить, що підписана ОСОБА_1 26.05.2011 року заява (анкета) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку складає між сторонами договір, відповідно до умов якого відповідачу акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» надано кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку; базова процентна ставка 30 % річних. Відповідно до п. 1.1. Умов та Правил надання банківських послуг вони визначають умови, на яких ПриватБанк пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, зазначені в Заяві і в Пам`ятці клієнта; належним чином заповнену заяву підписується клієнтом і, таким чином клієнт висловлює свою згоду, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить укладений договір про надання банківських послуг . Підписання відповідачем заяви засвідчує його ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також його її згоду на те, що вказані документи в цілому складають договір про надання банківських послуг.

Таким чином, між сторонами укладено договір, на виконання якого АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідачеві грошову банківську позику, тобто грошовий банківський кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Суд звертає увагу, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» крім заяви відповідача про кредитування, також надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, підписану відповідачем 26.05.2011 року .

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, в позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» заявляється вимога стягнення з відповідача заборгованість за договором № б/н від 26.05.2011 року, тому долучені до матеріалів справи: Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 не підлягають оцінці, як такі, що не стосуються предмету доказування по справі згідно розглядуваної позовної заяви.

В позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що відповідачем допущено порушення виконання прийнятих на себе договірних зобов`язань, за договором № б/н від 26.05.2011 року, станом на 31.05.2019 року було утворено заборгованість в сумі 271678,54 гривень, яка складається з наступного: 7992,76 гривень заборгованість за кредитом, 259291,53 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 4394,25 гривень заборованість за пенею та комісією. При цьому, АТ КБ «ПриватБанк» заявлено вимогу стягнення з відповідача заборгованості за користування кредитом з 26.05.2011 року по 29.06.2018 року.

Представник відповідач заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у звязку з його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутноті визнаних судом поважними причин її пропуску, на які посилався позивач. Такий правовий висновок, зазначений у постанові Верховного суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

За таких обставин, суд надає юридичну оцінку поданих АТ КБ «ПриватБанк» доказів з метою вирішення питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. З аналізу правових норм параграфу 1 глави 71 ЦК України (саме ці положення застосовуються до кредитних відносин) випливає, що кредит надається суб`єктам кредитування всіх форм власності у тимчасове користування на умовах, передбачених кредитним договором. Закон України «Про банки і банківську діяльність» визначає банківський кредит як будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів із такої суми.

Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов`язання перед відповідачем згідно укладеного договору № б/н від 26.05.2011 року, - надав кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Заперечень від відповідача , що ним укладено договір з АТ КБ «ПриватБанк» та отримано кредитні кошти під час розгляду судом справи не надійшло.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які складають невід`ємну частину укладеного сторонами договору № б/н від 26.05.2011 року, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку; власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту.

В порушення погоджених сторонами умов договірних відносин відповідач не виконував умови зазначеного договору № б/н від 26.05.2011 року, порушивши передбачені терміни погашення кредиту та відсотків.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.05.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», станом на 31.05.2019 року нараховано заборгованість: в сумі 271678,54 гривень, яка складається з наступного: 7992,76 гривень заборгованість за кредитом, 259291,53 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 4394,25 гривень заборованість за пенею та комісією за користування кредитом з 26.05.2011 року по 29.06.2018 року.

Розрахунок заборгованості стороною відповідача не оскаржується.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язане з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Наявність такої умови дисциплінує учасників правовідносин, запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постановах № 6-14цс14 від 19.03.2014 року, № 6-167цс14 від 12.11.2014 року, № 14-10цс18 від 28.03.2018 року (підлягають обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до витягу із Умов та правил надання банківських послуг, затвердж. наказом АТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2010 року: п. 9.12 - договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же термін (а.с. 14).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.05.2011 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 відображено, що останній платіж здійснено відповідачем у вересні 2015 року.

Строк дії картки закінчився 31 2016 року, і що підтверджується листом позивача від 16.03.2020 р., тому строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу. З огляду вказаного, АТ КБ «ПриватБанк» пропущено, передбачений ст. 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності, оскільки позов пред`явлено до суду 19.06.2019 року.

Суд, встановивши фактичні обставини справи, з якими законодавець пов`язує вирішення спору (строк дії картки, порядок погашення кредиту за договором та строк внесення останнього платежу), а також подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, - приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з пропуском строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при пред`явлені позовної заяви сплачено в дохід місцевого бюджету судовий збір в сумі 1921,00 гривень (квитанція - а.с. 1), - підстави для присудження відшкодування таких судових витрат позивачу відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись ст .ст. 263-264 КПК України ,-

ВИРІШИВ :

У позові ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Артемівський міськрайонний суд Донецької області

У повному обсязі рішення виготовлене 9.07.2020 року.

Суддя Л.І. Хомченко