Номер провадження: 22-ц/813/5280/20
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/10424/19

Номер провадження: 22-ц/813/5280/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія», 2) Акціонерне товариство «Перший Інвестиційний Банк»,

розглянувши у передбаченому статтею 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія», Акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» про усунення порушень прав споживача,за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Бузовського В.В. о 15 годині 30 хвилині 20 грудня 2019 року, повний текст рішення складено 26 грудня 2019 року,

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) усунути порушення його прав як споживача електроенергії шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія» (далі - ТОВ «ООЕК») і Акціонерне товариство «Перший Інвестиційний Банк» (далі - АТ «ПІБ») включити в укладений між ними договір про надання послуг з приймання платежів від фізичних осіб в касах банків за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування або програмно-дистанційних комплексів самообслуговування обов`язку ТОВ «ООЕК» сплачувати комісійну винагороду банку за надані послуги з приймання платежів за електроенергію від платників-фізичних осіб та обов`язку АТ «ПІБ» неприймати комісійну винагороду за надані послуги з приймання платежів за електроенергію від платників-фізичних осіб; 2) стягнути солідарно з ТОВ «ООЕК» та АТ «ПІБ» матеріальну шкоду в загальному розмірі - 176,00 грн., з яких: - комісійна винагорода АТ «ПІБ» у сумі - 2,00 грн.; - кошти, сплачені за виготовлення копій матеріалів справи, у сумі - 174, 00 грн.; 3) стягнути солідарно з ТОВ «ООЕК» та АТ «ПІБ» відшкодування моральної шкоди у розмірі - 10 000,00 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що між ним та ТОВ «ООЕК» 29.11.2013 року укладено договір про користування електричною енергією, відповідно до якого він, як Споживач, зобов`язаний здійснювати оплату за спожиту електроенергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Енергопостачальник у свою чергу зобов`язаний забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензії та договором про користування електричною енергією, надавати інформацію про послуги, пов`язані з електропостачанням. З 01 січня 2019 року ТОВ «ООЕК» в односторонньому порядку встановило нові умови постачання електроенергії на умовах комерційної пропозиції постачальника. Незважаючи на закладення у тариф з постачання електричної енергії витрат на приймання та перерахування платежів споживачів, під час приймання платежів за електроенергію, банком додатково утримується комісійна винагорода за приймання та перерахування сплачених ним коштів за електроенергію (а. с. 1 11).

ТОВ «ООЕК» у відзиві на позов, який підтримав у судовому засіданні його представник, вважало необхідним у позові відмовити у повному обсязі. Посилається на те, що між ТОВ «ООЕК» та АТ «ПІБ» укладено договір про надання послуг з приймання платежів від фізичних осіб в касах банку за допомогою програмно-технічних комплексів самообслуговування або програмно-дистанційних комплексів самообслуговування.

В укладеному з банком договорі міститься положення про те, що ТОВ «ООЕК» оплачує винагороду (комісію) банку за надані послуги з приймання платежів від платників фізичних осіб та відсутні жодні умови, які б регулювали одночасне приймання або неприймання комісійної винагороди банком від фізичних осіб під час прийому банком платежів від фізичних осіб за електроенергію. Незалежно від умов укладеного ТОВ «ООЕК» з банком договору, приймання або неприймання комісійної винагороди від фізичних осіб під час платежів за електричну енергію від фізичних осіб вирішується та здійснюється на розсуд банку.

Згідно законодавства України, банк самостійно встановлює комісійну винагороду за надані послуги.

ТОВ «ООЕК» не володіє і не зобов`язане, відповідно до передбаченої законодавством своєї компетенції, володіти інформацією щодо комісійної винагороди банку від фізичних осіб під час платежів за електричну енергію.

Крім того, інформація про вимогу банку щодо оплати комісійної винагороди фізичними особами при здійсненні платежів за електричну енергію безпосередньо не пов`язана з умовами постачання товарів, послуг або цін на них, що надаються ТОВ «ООЕК», як постачальником електричної енергії. Оплата комісійної винагороди під час приймання готівки через касу банку це - відносини між фізичною особою, як клієнтом банку, та безпосередньо банком.

Органами Антимонопольного комітету України проведено дослідження ринку послуг з приймання готівкових платежів від фізичних осіб за житлово-комунальні послуги. В Україні органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Законодавством передбачено закладення в тарифи на житлово-комунальні послуги, які були предметом проведеного дослідження, витрат на послуги банків та інших установ з приймання платежів від споживачів.

Відповідно до Звіту «Про результати дослідження ринку послуг з приймання готівкових платежів від фізичних осіб за житлово-комунальні послуги», схваленого Антимонопольним комітетом України 01.11.2016 року, договір про приймання платежів споживачів, укладений між надавачем Послуг та банком, може містити умову про одночасне утримання комісійної винагороди як з надавача Послуг, так і з платника (фізичної особи). Між банком та надавачем послуг укладено договір про приймання платежів споживачів, умовами якого встановлено обов`язок для надавача послуг сплачувати комісійну винагороду банку за приймання платежів. Проте, банк одночасно утримує комісійну винагороду з платника. На вказаних вище умовах приймає платежі від споживачів ПАТ «Перший Інвестиційний Банк». При розрахунку розміру комісійної винагороди банки враховують, зокрема, кількість витраченого часу на проведення операцій співробітником банку, заробітну плату, амортизацію обладнання, загальні адміністративні витрати, витрати на програмне забезпечення та ліцензії, тарифи інших банків на аналогічні послуги та ситуацію на ринку. Тарифна політика банків щодо встановлення розміру комісійної винагороди за приймання платежів від населення за Послуги формується, як правило, виходячи з оцінки можливого обсягу продаж та витрат, пов`язаних з наданням послуг та з аналізу тарифів конкурентів, і спрямована на забезпечення прибутковості послуги та конкурентного рівня тарифів банку.

Маючи інформацію щодо розміру комісійної винагороди, яка розміщена у відділеннях та на офіційному сайті Банку, ОСОБА_1 самостійно обрав AT «ПІБ» для здійснення оплати, погодився із запропонованими умовами та не відмовився від їх оплати.

АТ «ПІБ» у відзиві на позов, який підтримав в судовому засіданні представиник, просило залишити позов без задоволення. Вказує на те, що AT «ПІБ», утримуючи комісійну нагороду за приймання платежів від населення при наявності укладеного з ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» Договору на прийом платежів, не порушило жодні норми чинного законодавства України, які регулюють правовідношення у сфері надання фінансових послуг. Позивачем не зазначено в позові, які саме норми права порушено відповідачами, що призвело до порушення його прав як споживача послуг.

Позивач лише один раз скористався послугою AT «ПІБ» при сплаті послуг за спожиту електроенергію за допомогою ПТКС терміналу. При цьому, ним було сплачено комісію за послуги у розмірі - 2,00 грн.. Про утримання комісії у даному розмірі за здійснення банківської операції позивача було попереджено шляхом виведення інформації на екран ПТКС терміналу. Позивач погодився з такими умовами оплати та здійснив платіж, маючи можливість відмінити дану операцію, натиснувши клавішу «Відміна».

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2019 року в задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 29.11.2013 року між ТОВ «ООЕК» та ОСОБА_1 укладено договір про користування електричною енергією (а. с. 12). При здійсненні чергової оплати з електричну енергію ОСОБА_1 сплатив в АТ «ПІБ» через термінал банку комісійну винагороду в розмірі - 2,00 грн. (а. с. 17).

ТОВ «ООЕК» з 01 січня 2019 року є постачальником універсальних послуг, на якого покладений спеціальний обов`язок з постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Одеської області.

У зв`язку з реформою у сфері енергетики всі, діючі станом на 31.12.2018 року, побутові споживачі постачальника за регульованим тарифом (в Одеській області - це AT «Одесаобленерго») автоматично, без додаткової згоди самих споживачів, почали отримувати послуги постачання електричної енергії від нового постачальника електричної енергії (в Одеській області - це ТОВ «ООЕК») на умовах раніше укладених договорів. Такий порядок прямо врегульований п. 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 2. та п. 4. Постанови № 312 від 14.03.2018 р. про затвердження «Правил роздрібного ринку електричної енергії» (скорочено - ПРРЕЕ), які передбачали, що: укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом (п.2. Постанови №312 від 14.03.2018р.); передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам (абз. 12 п. 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 8 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.18 р. «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», абз. 14 пп. 1.1.2; ч. 3 пп. 3.1.6; абз. 1-2 пп. 3.1.7; абз. 1-2 пп. 3.2.1; абз.1 пп. 3.2.5; пп.3.3.1; пп.3.3.5 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.18 р. (далі - ПРРЕЕ) з 01.01.2019 р. постачання електричної енергії побутовим споживачам здійснюється на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розроблений ТОВ «ООЕК» на підставі типового договору (додаток № 6 до ПРРЕЕ), а також публічної комерційної пропозиції № 1-УП «Споживач: індивідуальний побутовий споживач, колективний побутовий споживач», що є невід`ємною частиною та додатком № 3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, які опубліковані на офіційному сайті https://ooek.od.ua/, а також в газеті «Одеські вісті» від 29.12.2018 року № 99.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов цього договору, що розміщений на офіційному сайті постачальника універсальних послуг, а також в засобах масової інформації, і не потребує двостороннього підписання паперової форми договору.

Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії, про що прямо передбачено абз. 5 п. 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії».

Між ТОВ «ООЕК» та побутовим споживачем ОСОБА_1 укладений Договір постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що розміщений на офіційному сайті https://ooek.od.ua/, а також в газеті «Одеські вісті» від 29.12.2018 року № 99, як з постачальником за регульованим тарифом, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електричної енергії.

В листі Національного банку України від 05.04.2019 року № 20-0007/18780 стосовно стягнення банківськими установами комісійної винагороди при оплаті за спожиту електроенергію зазначено, що банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги (а. с. 24).

Відповідно до п. 1 ч. 3 гл. І Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 25.09.2018 року №103, приймання через касу банку (філії, відділення) готівки національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки юридичних і фізичних осіб або на рахунок банку (філії, відділення), є банківською послугою.

Положенням п. 12 ч. 4 гл. І цієї Інструкції встановлено, що каса банку це сукупність операційних кас банку (філій, відділень), пунктів дистанційного обслуговування, пунктів обміну іноземної валюти, а також ПТКС та банкоматів.

Згідно з ч. 14 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Отже, при встановленні розміру комісійної винагороди за приймання платежів за послуги, банки керуються Законом України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до положень якого банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. При цьому, банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку (ч. 2 ст. 53 Закону).

Тарифна політика банків щодо встановлення розміру комісійної винагороди за приймання платежів від населення за банківські послуги формується, виходячи з оцінки можливого обсягу продаж та витрат, пов`язаних з наданням послуг, та з аналізу тарифів конкурентів і спрямована на забезпечення прибутковості послуги та конкурентного рівня тарифів банку.

Встановлення відповідного розміру комісійної винагороди та його періодичний перегляд залежить від політики банку у сфері операційного прибутку. Для банків характерний диференційований підхід до надавачів банківських послуг під час встановлення розміру комісійної винагороди за приймання платежів від населення, який полягає в тому, що розмір комісійної винагороди може визначатися залежно від кількості та обсягу послуг, які надаватимуться клієнту (надавачу послуг), перспективності взаємовідносин клієнта з банком, стійкості фінансового становища клієнта, репутації, напрямів співпраці та їх значущості для банку, тривалості та якості взаємовідносин.

Банки здійснюють приймання готівкових платежів від фізичних осіб за Послуги при наявності договору з надавачем Послуг про приймання платежів споживачів та за відсутності вказаного договору.

Органами Антимонопольного комітету України проведено дослідження ринку послуг з приймання готівкових платежів від фізичних осіб (населення) за житлово-комунальні послуги, а саме - за послуги з постачання холодної і гарячої води та водовідведення, природного газу і електроенергії та централізованого опалення на користь надавачів цих послуг.

Предметом дослідження був стан конкуренції на ринку послуг з приймання готівкових платежів від фізичних осіб (населення) за послуги.

Об`ктом дослідження були учасники ринку послуг з приймання платежів за послуги, а саме - центральні офіси банківських установ та УДППЗ «Укрпошта».

Під час проведення дослідження було отримано інформацію від УДППЗ «Укрпошта» та 28 банківських установ, у тому числі і від AT «ПІБ», основних учасників регіональних ринків послуг з приймання готівкових платежів з фізичних осіб за послуги щодо політики приймання коштів від споживачів за послуги та встановлення розміру комісійної нагороди за приймання вказаних платежів.

За результатами дослідження було складено Звіт, який було схвалено Антимонопольним комітетом України 01 листопада 2016 року (протокол № 80), відповідно до якого договір про приймання платежів споживачів, укладений між надавачем послуг та банком, може містити умову про одночасне утримання комісійної винагороди як з надавача послуг, так і з платника (фізичної особи).

Оскільки розмір комісійної винагороди за приймання платежів від споживачів, який сьогодні сплачують надавачі комунальних послуг, не покриває собівартість вказаної послуги, банки утримують комісійну винагороду за приймання готівкових платежів від фізичних осіб за послуги при наявності договору з надавачем послуг про приймання платежів споживачів так і за відсутності такого договору.

При цьому, Антимонопольний комітет України не вказав на порушення законодавства учасниками ринку послуг з приймання платежів за комунальні послуги, а лише запропонував можливі шляхи вирішення ситуації, а саме - забезпечити встановлення економічно обґрунтованого розміру комісійної винагороди за приймання платежів від фізичних осіб, що забезпечить укладання договорів з надавачами житлово-комунальних послуг щодо організації приймання платежів від споживачів відповідно до положень законодавства; ужити заходів для укладення договорів про приймання платежів від фізичних осіб за житлово-комунальні послуги з банками та іншими установами, положеннями яких було б передбачено обов`язок для надавача житлово-комунальних послуг сплачувати комісійну винагороду за приймання платежів від споживачів.

За приймання платежів за житлово-комунальні та телекомунікаційні послуги на користь суб`єктів господарювання, з якими АТ «ПІБ» укладені договори, при сплаті платежів через каси установ банку встановлено на рівні 2,00 грн. за платіж.

ОСОБА_1 не є стороною договору між ТОВ «ООЕК» та AT «ПІБ» про прийняття платежів за електричну енергію, відповідно до умов якого AT «ПІБ» зобов`язався приймати платежі за електричну енергію та платні послуги від побутових споживачів м. Одеси та Одеської області.

Відповідно до квитанції від 05.06.2019 року ОСОБА_1 скористався послугою AT «ПІБ» при сплаті послуг за спожиту електроенергію за допомогою ПТКС терміналу. При цьому ним було сплачено комісію за послуги у розмірі 2,00 грн. (а. с. 17). Про утримання комісії у даному розмірі за здійснення банківської операції позивача було попереджено шляхом виведення інформації на екран ПТКС терміналу. Позивач погодився з такими умовами оплати та здійснив платіж, однак мав можливість відмінити дану операцію, натиснувши клавішу «Відміна».

Таким чином, ОСОБА_1 , як споживач, є вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що відповідає положенню ч. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів». Маючи інформацію щодо розміру комісійної винагороди, розмір якої було виведено на екран ПТКС терміналу, ОСОБА_1 самостійно обрав AT «ПІБ» для здійснення оплати, погодився із запропонованими умовами та не відмовився від проведення операції з встановленою комісійною винагородою.

Крім того, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з метою недопущення додаткового фінансового навантаження на населення при сплаті за спожиту електричну енергію, та відповідно недопущення зменшення рівнів розрахунків населенням за спожиту електроенергію, передбачено у структурах тарифів з розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами) та постачання електричної енергії за регульованим тарифом енергопостачальних компаній кошти на сплату комісійної винагороди банкам та/або УДППЗ «Укрпошта» при прийманні платежів за електричну енергію безпосередньо від населення. При цьому, енергопостачальні компанії самостійно обирають установи, з якими укладають договори за принципом економічної доцільності (мінімізації витрат).

Інформація стосовно банківських установ (у т.ч. УДППЗ «Укрпошта») де населення може здійснювати оплату за спожиту електричну енергію та комунальні послуги без стягнення комісійної винагороди оприлюднена енергопостачальними компаніями на їх офіційних веб-сайтах.

Таким чином, в сучасних умовах існує можливість вибору платниками при оплаті житлово-комунальних послуг різних каналів оплати послуг (термінали самообслуговування, інтернет- ресурси, особисті кабінети, пошта, банки) з метою уникнення подвійного навантаження на споживачів.

Витрати пов`язані з виготовленням та поданням процесуальних документів жодним чином не підпадають під визначення матеріальної шкоди.

За таких підстав, суд прийшов до висновку про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ТОВ «ООЕК» і АТ «ПІБ» включити в укладений між ними договір про надання послуг з приймання платежів від фізичних осіб в касах банків за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування або програмно-дистанційних комплексів самообслуговування обов`язку ТОВ «ООЕК» комісійної винагороди за надані послуги з приймання платежів за електроенергію.

Суд вважав, що такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Першої судової палати Верховного суду від 11.12.2019 року у справі № 621/3252/18 (провадження №61-14145св19).

Позивачем не доведено, яку саме моральну шкоду йому було спричинено, мотивів спричинення даної шкоди винними діями відповідачів, причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювачів, а зазначено лише загальні вимоги закону, що є підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог проо стягнення відшкодування моральної шкоди (а. с. 131, 133 - 137).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що банківська установа не має право нараховувати комісійний збір при здійсненні платежу побутовим споживачем за послугу електропостачальної організації, оскільки витрати зі сплати такого збору входять до тирфів з постачання електроенергії. Суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про витребування доказів з Банку.

Відповідачі по справі отримали копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку.

АТ «ПІБ» у відзиві на апеляційну скаргу просить останню залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що доводи апелянта про те, що сплату комісійної винагороди за приймання через касу банку платежів за постачання електричної енергії повинно здійснювати ТОВ «ООЕК» є безпідставними. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Першої судової палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 621/3252/18. Банк, утримуючи комісійну винагороду за приймання платежів від населення при наявності укладеного з ТОВ «ООЕК» договору на прийом платежів, не порушив жодні норми чинного законодавства України, які регулюють правовідносини у сфері надання фінансових послуг. Доводи позовної заяви про наявність матеріальнї шкоди, нанесеної діями відповідачів, є безпідставними. Позивачем не доведено, яку саме моральну шкоду йому завдано, мотивів спричинення моральнї шкоди винними діями відповідачів, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів. Суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні клопотання про витребуванні доказів, оскільки воно надійшло до суду з порушенням встановлених строків. У ньому не було зазначено, що саме повинен підтвердити чи спростувати витребуваний доказ.

ТОВ «ООЕК» у відзиві на апеляційну скаргу також просить останню залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що доводам та обставинам, на які посилається апелянт, була надана належна правова оцінка судом першої інстанції. Маючи інформацію щодо розміру комісійної винагороди, яка розміщена у відділеннях та на офіційному сайті Банку, ОСОБА_1 самостійно обрав АТ «ПІБ» для здійснення оплати, погодився із запропонованими умовами та здійснив платіж, хоча мав можливість відмінити операцію, натиснувши клавішу «Відміна». Доводи апелянта не відповідають дійсним обставинам справи. ОСОБА_1 обмежується тими ж самими доводами, що і в суді першої інстанції, яким було надано належну правову оцінку. Апелянт не наводить конкретні обставини та не надає доказів, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесувального права. Позивачем не було надано доказів завдання йому моральної шкоди. Позивач не вказав у чому конкретно полягає завдана йому моральна шкода. Не вказано з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. ТОВ «ООЕК» вважає, що апелянт намагається добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи про озахист прав споживачів ,ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову та ціною позову є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про необхідність відмови задоволенні позову ОСОБА_1 .. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 47, 53, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів») та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

29.11.2013 року між ТОВ «ООЕК» та ОСОБА_1 укладено договір про користування електричною енергією (а. с. 12). Між ТОВ «ООЕК» та побутовим споживачем ОСОБА_1 укладений Договір постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що розміщений на офіційному сайті https://ooek.od.ua/, а також в газеті «Одеські вісті» від 29.12.2018 року № 99, як з постачальником за регульованим тарифом, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електричної енергії.

ТОВ «ООЕК» з 01 січня 2019 року є постачальником універсальних послуг, на якого покладений спеціальний обов`язок з постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Одеської області.

Відповідно до квитанції від 05.06.2019 року ОСОБА_1 скористався послугою AT «ПІБ» при сплаті послуг за спожиту електроенергію за допомогою ПТКС терміналу. При цьому ним було сплачено комісію за послуги у розмірі 2,00 грн. (а. с. 17). Про утримання комісії у даному розмірі за здійснення банківської операції позивача було попереджено шляхом виведення інформації на екран ПТКС терміналу. Позивач погодився з такими умовами оплати та здійснив платіж, однак мав можливість відмінити дану операцію, натиснувши клавішу «Відміна».

Таким чином, ОСОБА_1 , як споживач, є вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що відповідає положенню ч. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів». Маючи інформацію щодо розміру комісійної винагороди, розмір якої було виведено на екран ПТКС терміналу, ОСОБА_1 самостійно обрав AT «ПІБ» для здійснення оплати, погодився із запропонованими умовами та не відмовився від проведення операції з встановленою комісійною винагородою.

ОСОБА_1 не є стороною договору між ТОВ «ООЕК» та AT «ПІБ» про прийняття платежів за електричну енергію, відповідно до умов якого AT «ПІБ» зобов`язався приймати платежі за електричну енергію та платні послуги від побутових споживачів м. Одеси та Одеської області.

Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту прав споживача.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами, передбаченими ст. ст. 47, 53, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Банку забороняється встановлювати комісійну винагороду на рівні нижче собівартості банківської послуги в цьому банку.

Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною другою статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що операція із приймання платежів від фізичних осіб за житлово-комунальні послуги з постачання електричної енергії є окремою банківською операцією, яка здійснюється за комісійну винагороду, встановлену банком самостійно, що вказує на відсутність підстав як для задоволення вищезазначеного позову ОСОБА_1 , так і для задоволення його апеляційної скарги.

ОСОБА_1 у доступній формі був поінформований про платіж за житлово-комунальні послуги. Судом вірно враховано, що ОСОБА_1 , маючи право вільно обирати спосіб сплати за житлово-комунальні послуги, самостійно обрав АТ «ПІБ» та погодився із запропонованими банком умовами.

Суд першої інстанції вірно вважав, що його висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Першої судової палати Верховного суду від 11.12.2019 року у справі № 621/3252/18 (провадження №61-14145св19).

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, щобанківська установа не має право нараховувати комісійний збір при здійсненні платежу побутовим споживачем за послугу електропостачальної організації, оскільки витрати зі сплати такого збору входять до тирфів з постачання електроенергії є помилковими, а тому не приймаються до уваги колегією суддів.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про витребування доказів з Банку не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, щопозивач не довів, яку саме моральну шкоду йому було спричинено відповідачами, мотивів спричинення даної шкоди винними діями відповідачів, причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювачів. Крім того, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 посилається на наявність між ним та ТОВ «ООЕК» договірних правовідносин, разом з тим не вказує, якими положеннями договору передбачено стягнення відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 265, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе