Справа № 219/4991/20
Провадження № 2/219/2151/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Бахмут

Артемівський міськрайоннй суд Донецької області у складі головуючого судді Погрібної Н.М., за участю секретаря судового засідання Захарчук М.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмуті в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просила суд встановити факт проживання її із ОСОБА_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.02.2005р. по 28.07.2007р . та визнати житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 . Визнати за нею право власності на житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , залишити у власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що в період з 01.02.2005 року по 28.07.2007року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 . Ми мешкали разом за однією адресою як чоловік та дружина, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Вони мешкали за адресою: АДРЕСА_3 (до переіменуванння АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання 26.07.2005року за спільні сімейні кошти, для потреб їхньої сім`ї, вони разом з відповідачем придбали спільну житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу житлової квартири від 26.07.2005р., був оформлений на ім`я відповідача. 28.07.2007р. між нами був укладений офіційний шлюб. Спільних дітей не мають. Під час шлюбу, за спільні сімейні кошти, для потреб нашої сім`ї, вони разом з відповідачем придбали житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу житлової квартири від 27.06.2013р., був оформлений на ім`я відповідача. В теперішній час виникла необхідність в поділі спільного майна але відповідач з цим не згоден. Вартість майна на яке вона претендує, згідно з оцінкою складає 44 200,00 грн., однак враховуючи що дане майно вони придбали за час спільного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі, позивач вважає що воно відносить до спільного майна подружжя.

Позивач у судове засідання не з`явився, проте надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність у зв`язку з запровадженням на території України карантину, на задоволенні позову наполягала.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності та позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Позивач та відповідач з 28.07.2007року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Спільних дітей не мають.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 26 липня 2005 року, відповідач ОСОБА_2 придбав квартиру, яка розташована у АДРЕСА_1 , та наразі є його власником, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 27 червня 2013 року, відповідач ОСОБА_2 придбав квартиру, яка розташована у АДРЕСА_2 , та наразі є його власником, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вирішуючи питання про задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд виходив з такого.

Згідно п.5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Рішенням Конституційного Суду України від 3.06.99 №5-рп/99, встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Отже, досліджені у судовому засіданні докази підтверджують факт проживання позивача та відповідача однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2005 року по дату реєстрації шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний факт відповідачем фактично не оспорювалося.

Що стосується позовних вимог про поділ майна, то суд вказує на таке.

Відповідно до положень ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно поширюються загальні положення права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 214 та ст.. 360-7 ЦПК України, обов`язковою для усіх судів України є правова позиція стосовно того, що при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також, якщо вони проживають однією сім`єю без шлюбу в період, протягом якого придбане спірне майно.

Так, судом встановлено, що квартира була придбана відповідачем 26 липня 2005 року, тобто в період спільного проживання без реєстрації шлюбу з позивачем, отже належить до спільної сумісної власності подружжя, при цьому жодних заперечень з даного приводу відповідач не надав, зустрічного позову про визнання майна особистою приватною власністю не подав.

Так, відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

Статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Так, за змістом ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Отже, квартира, яка розташована у АДРЕСА_2 є об`єктом спільної власності подружжя, оскільки був зареєстрований за відповідачем 27 червня 2013 року, тобто в період перебування сторін у зареєстровано шлюбі, при цьому жодних заперечень з даного приводу відповідач не надав, зустрічного позову про визнання майна особистою приватною власністю не подав.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. (ст.70 СК України)

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Застосовуючи норми процесуального права, суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 281, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ спільного майна подружжя, задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 01.02.2005 року по 28.07.2007рік.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно, квартиру, розташованої по АДРЕСА_1 , загальною площею 74,53 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна право власності на житлову квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , а житлову квартиру за адресою АДРЕСА_2 , залишити у власності ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Н.М. Погрібна