Справа № 756/8421/18 Головуючий в суді І інстанції Шевчук А.В.
Провадження № 22ц-824/3529/2020 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Гановської А.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» та ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», третя особа - виконуючий директора Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» Німас Олександр Ярославович про зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року його поновлено на посаді начальника відділу паркування в Оболонському районі м. Києва КП «Київтранспарксервіс», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судові витрати.

Вказує, що на момент звернення до суду із цим позовом вказане рішення суду не було виконане і лише 09 липня 2018 року його було поновлено на посаді, тому просив стягнути з КП «Київтранспарксервіс» на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14 лютого 2018 року до 09 липня 2018 року за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, 3% річних від простроченої суми у розмірі 1930 грн. 20 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 4 496 грн. 27 коп., моральну шкоду у розмірі 800 000 грн. та 11 024 грн. 80 коп. понесених судових витрат.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з КП «Київтранспарксервіс» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 57 635, 24грн. та 3000, 00 грн. моральної шкоди, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, представник КП «Київтранспарксервіс» та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, в яких: представник КП «Київтранспарксервіс» просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, а ОСОБА_1 просив у частині стягнення 3000, 00 грн. моральної шкоди скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на його користь 800 000, 00 грн. моральної шкоди.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник КП «Київтранспарксервіс» зокрема вказував на те, що рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді не могло бути виконане в строк з поважної причини, позаяк на час ухвалення цього рішення посади начальника відділу паркування в Оболонському районі не існувало та лише наказом від 02 липня 2018 року цю посаду було введено до штатного розпису КП «Київтранспарксервіс», а 09 липня 2018 року позивача було поновлено на роботі, тому, на його думку, підстави для стягнення з підприємства на користь позивача середнього заробітку за час невиконання судового рішення відсутні. Крім того, посилається на те, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів того, що йому було завдано моральну шкоду, через що вважає оскаржуване рішення суду у цій частині необґрунтованим.

У свою чергу ОСОБА_1 на обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що місцевим судом не було повною мірою враховано тих обставин, що порушення відповідачем його конституційного права на працю призвело до того, що після незаконного звільнення з роботи він не мав можливості здійснювати своєчасну оплату кредиту та інших необхідних платежів, крім того відсутність у нього заробітку у цей час призвело до припинення сімейних відносин з його дружиною, що спричинило йому глибокі душевні страждання, при цьому не поновлення його на роботі понад п`ять місяців, на його думку, свідчить про умисел з боку керівництва КП «Київтранспарксервіс» у невиконанні рішення суду, однак стягнення судом з відповідача на його користь лише 3000, 00 грн. моральної шкоди не відповідає рівню завданої йому моральної шкоди, а також може призвести до неповаги відповідача до судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду про поновлення позивача на роботі було виконане лише 09 липня 2018 року, тобто термін затримки його виконання склав 122 робочих дні, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 57 635 грн. 24 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також 3000,00 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу паркування в Оболонському районі м. Києва КП «Київтранспарксервіс», стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 106 766 грн. 92 коп., 5 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

На виконання цього рішення ОСОБА_1 поновлено на роботі на підставі наказу в.о. директора КП «Київтранспарксервіс» за №191-К від 09 липня 2018 року.

Таким чином, затримка у виконанні рішення суду щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 склала 122 робочих днів.

З матеріалів справи також вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становила 472 грн. 42 коп.

Відповідно до статі 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (висновок Верховного Суду України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15).

Таким чином, суд першої інстанції належним чином перевірив і встановив зміст правовідносин, які виникли між сторонами та випливають з невиконання відповідачем судового рішення про поновлення позивача на роботі, та встановивши, що рішення суду про поновлення позивача на роботі не виконувалося з 13 лютого 2018 року до 09 липня 2018 року та, оскільки час затримки виконання цього рішення становить 122 робочих дні, то суд правильно визначив період затримки невиконання судового рішення про поновлення позивачана роботі та правильно визначив суму середнього заробітку за час затримки у розмірі 57 635 грн. 24 коп.

Доводи апеляційної скарги КП «Київтранспарксервіс» не спростовують висновків судів про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки обставина, на які посилається відповідач, не є підставою для звільнення роботодавця від виконання судового рішення про поновлення на роботі та виплати останньому середній заробіток на підставі положень статті 236 КЗпП України.

Стосовно доводів апеляційних скарг щодо часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до змісту наведеної норми, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 4, 5, 13, 49 ЦПК України).

Встановивши, що діями відповідача порушено трудові права позивача та завдано йому моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, правильно застосував положення статті 237-1 КЗпП України та з урахуванням тривалості невиконання рішення суду щодо поновлення позивача на роботі, характеру порушення його прав, тяжкості і істотності вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 3000, 00 грн., що відповідає засадам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги КП «Київтранспарксервіс» про недоведеність завдання позивачу моральної шкоди, а також щодо відсутності вини відповідача у тривалому невиконанні рішення суду про поновлення позивача на роботі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскількивнаслідок тривалого невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у втраті душевного спокою у зв`язку з неотриманням зароблених коштів та зі зміною звичного розпорядку життя, а невиконання цього рішення у зв`язку із відсутністю посади у штатному розписі підприємства не є поважною причиною і належною підставою для звільнення відповідача від обов`язку виконати рішення суду .

Інші доводи апеляційної скарги представника КП «Київтранспарксервіс» є аналогічними його аргументам, якими він обґрунтовував заперечення на позовну заяву, та які були предметом перевірки під час розгляду справи в місцевому суді та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що стягнутий судом розмір моральної шкоди є недостатнім, і такий розмір може призвести до неповаги до судового рішення, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню, місцевий суд врахував вимоги розумності та справедливості, а також конкретні обставини справи, зокрема характер порушення прав позивача, термін істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, тому з урахуванням встановлених обставин завдання позивачеві моральної шкоди, тривалості та глибини моральних страждань, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що розумним, виваженим і справедливим є визначення розміру відшкодування вказаної шкоди в сумі 3000, 00 грн.

Інші доводи апеляційних скарг в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди не спростовують правильність висновків місцевого суду та не дають підстав вважати, що судом було порушено норми матеріального або процесуального права, а тому також не можуть підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що обидві апеляційні скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні оскаржуваного рішення були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційні скарги як КП «Київтранспарксервіс» так і ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: