Справа № 703/4623/19
30 червня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Прилуцького В.О.
секретаря судового засідання Кочеткової І.В.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була йому заподіяна внаслідок ДТП.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_3 близько 13 год. 30 хв. 16 липня 2019 року по вул. Незалежності в м. Сміла, керуючи автомобілем «Опель», під час руху заднім ходом, здійснив на нього наїзд чим заподіяв йому тілесні ушкодження, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні та поніс матеріалі збитки та придбання ліків. Просив суд стягнути матеріальну шкоду та моральну, а також витрати за подання позову та правову допомогу.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, оскільки з моменту спричинення ДТП та на час розгляду справи відповідачем ОСОБА_3 шкоду йому не відшкодовано. Вказав суду на те, що 16 липня 2019 року він перебував по вул. Незалежності в м. Сміла та на нього автомобілем, яким керував відповідач, було здійснено наїзд. Внаслідок цього бригадою швидкої медичної допомоги його було госпіталізовано до Смілянської міської лікарні, де він перебував на стаціонарному лікуванні з 16 по 26 липня 2019 року. В зв`язку з тим, що йому встановли діагноз закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, забиття мяких тканей голови, забій садни правого ліктьового суглобу, він знаходився у травматологічному відділенні де йому було призначено лікування та він купував всі медичні препарати за свій кошт, на підтвердження чого надав копії фіскальних чеків. За весь час лікування він витратив 1872 грн. 52 коп. на придбання ліків, які і просить суд стягнути з відповідача.
Крім того, просив суд стягнути з відповідача спричинену йому внаслідок ДТП моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн. Спричинення та розмір моральної шкоди обгрутовує тим, що в результаті ДТП, винуватцем якого став відповідач, він поніс душевних страждань та фізичного болю від отриманих травм. Оскільки перебував на стаціонарному лікуванні то не міг вести звичний уклад життя, спілкуватись із рідними та близькими. Вважає, що виходячи із принципу розумності та співмірності, моральна шкода складає 5000 грн.
Також просив суд стягнути понесені ним судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп. судового збору та 500 грн. витрат за правову допомогу.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується матеріалами поштової кореспонденції та оголошенням на офіційному веб - сайті Смілянського міськрайонного суду.
Відповідно до ч.7,8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення позивача, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому главою 11 розділом III ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.128, 130 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином та не надав до суду відзиву на позовну заяву, а чи заяву про розгляд справи у його відсутність, а чи відкладення слухання справи і позов задовольнити повністю, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Ч.1 ст. 76 ЦПК України вказує на те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 16 липня 2019 року близько 13 год. 30 хв. по вул. Незалежності в м. Сміла, керуючи автомобілем «Опель» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки під час руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який знаходився на проїздній частині.
Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/3049/19, 3/703/1289/19 від 02 жовтня 2019 року визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 15 жовтня 2019 року.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 12 ЦПК.

Таким чином, вина відповідача у завданні шкоди ОСОБА_1 доведена належним чином та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України доведенню не підлягає.

Однак, для вирішення питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід з`ясувати, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 16 по 26 липня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Смілянської міської лікарні, що підтверджується копією епікризу № 4294.

Відповідно до вказаного епікризу ОСОБА_1 було проведено ряд обстежень та призначене лікування, за яке він поніс матеріальних витрат на загальну суму 1872 грн. 52 коп.

Сума матеріальних витрат, понесених позивачем на придбання ліків, медичних виробів та проведення КТ - головного мозку та рентгенографії підтверджується наявними у справі копіями товарних чеків та фіскальних чеків, оригінали яких ОСОБА_1 було надано суду на огляд та були оглянуті в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Судом, встановлено, що витрати на лікування позивач поніс у зв`язку отриманими в наслідок ДТП травмами. Винуватцем дорожньо - транспортної пригоди було визнано ОСОБА_2 дії останнього були неправомірними та між ними та понесеною позивачем шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Враховуючи викладене, беручи до уваги обставини, які підтверджені допустимими, достовірними і достатніми доказами, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на лікування, в сумі 1872 грн. 52 коп.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вказав, що оцінює спричинену йому моральну шкоду в сумі 5000 грн. зазначив, що внаслідок винний дій ОСОБА_2 йому було заподіяно моральну шкоду, адже він переніс тяжкі болі та страждання під час отримання тілесних ушкоджень, вимушеного перебування на стаціонарному лікуванні, через що не мав змоги вести звичний ритм життя, спілкуватись із рідними та знайомими.

Згідно положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Суд, враховує ствердження позивача про те, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки він важко переніс ДТП, відчував болі та страждання, перебував на стаціонарному лікуванні в зв`язку з чим у нього змінився звичний уклад життя та за вини відповідача ОСОБА_2 спричинено позивачу психологічних страждань, які повинні бути відшкодовані відповідачем.

На підставі вище викладеного, суд вбачає, що розмір морального відшкодування з урахуванням ступеня вини відповідача, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача в зв`язку з ДТП, суд вважає, що 5000 грн., є достатнім та спів мірним розміром для відшкодування заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди, тому і в цій частині позов підлягає до задоволення.

Щодо вимог позивача про стягнення судового збору та витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про необхідність іїх задоволення, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає до задоволення то судові витрати повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача в повному обсязі, в сумі 768 грн. 40 коп., оскільки відповідно до квитанції № 29 від 16 листопада 2019 року вони були сплачені позивачем при подачі даного позову до суду.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторонни.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу в сумі 500 грн., ОСОБА_1 надав до суду договір про надання правничої допомоги від 5 листопада 2019 року, акт виконаних робіт по Договору про надання правничої допомоги від 5 листопада 2019 року, квитанцію № 37-19 від 15 листопада 2019 року та попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести під час судового розгляду з приводу надання правничої допомоги.

Зважаючи на вище викладене з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 1268 грн. 40 коп. судових витрат.

Керуючись ст. 12, 19, 48, 76-82, 89, 141, 247, 263, 265,268, 354 ЦПК України, ст.22, 280, 979, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,4,5 постанови від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого по АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 1872 грн. 52 коп. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди та 1268 грн. 40 коп. судових витрат, а всього 8140 грн.92 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 284, 354 ЦПК України щодо подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В. О. Прилуцький