Справа № 699/267/20
Номер провадження № 2/699/278/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

07.07.2020 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Таран О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом і просила визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що є власником будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.07.2018 року, на підставі якого за нею зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у житловому будинку за згодою попереднього власника, проте за вказаною адресою не проживають. Тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про їхній виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомили, відзив на позов не подали.

У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.07.2018 року, виданого приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофановою Л.П. ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , спадщина, на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,1264 га (а.с.5).

На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6).

Із записів будинкової книги вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с.11-15).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради 06.04.2020 року №207 у будинковолодінні АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.16).

ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає з 1993 року, ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з 1976 року, що підтверджується актами, складеними 04.04.2020 року (а.с.17-18).

На підставі вище вказаних доказів вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за вказаною адресою за згодою попереднього власника, але не проживають понад двадцять років.

Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права.

У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 року зазначено, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Така ж норма закріплена і в абз.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Таким чином, враховуючи, що відповідачі зареєстровані у житловому будинку АДРЕСА_1 , власником якого є позивач, за даною адресою відповідачі понад двадцять років не проживають, інші домовленості між сторонами відсутні, факт реєстрації відповідачів порушує право власності позивача на даний будинок, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком, тому суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, задовольняючи позов, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в дольовому порядку.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280-289 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , місце проживання не відомо, інші відомості суду не відомі, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , місце проживання не відомо, інші відомості суду не відомі, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , місце проживання не відомо, інші відомості суду не відомі, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , місце проживання не відомо, інші відомості суду не відомі на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та проживаючої АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати зі сплати судового збору по 420 грн 40 коп з кожного.

Копію заочного рішення надіслати учасникам справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право: на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду; на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, на подання апеляційної скарги, продовжуються до закінчення строку карантину.

Суддя Свитка С.Л.