Дата документу 02.03.2020
Справа № 334/2447/17
Провадження № 2/334/185/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лапі М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку та господарські споруди, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому після уточнення просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А», яка складається з: коридору 2-1, площею 4,0 кв.м, кімнати 2-2, площею 8,3 кв.м, кімнати 2-3, площею 13,9 кв.м, кімнати 2-4, площею 6,0 кв.м, кімнати 2-5, площею 7,9 кв.м, санвузла 2-6, площею 2,9 кв.м, кухні 2-7, площею 10,0 кв.м, коридору 2-8, площею 2,2 кв.м, та господарські, побутові будівлі та споруди: сходи до літ. А, козирьок ло літ. а1, ґанок до літ.а1, погріб літ. «пг1», літню кухню літ. «Б», літню кухню літ. «б», вбиральню літ. «М», сарай літ. «Л», козирок до літ. «Л», сарай літ. О, душ літ. «Н», №4 водопровід з водоміром, №12- яму зливну, 1/2 1 замощення, №6 ворота, 1/2 №10 паркан, 1/2 №8 паркану, №1 паркан, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказує, що відповідно до рішення виконкому Ленінської районної ради від 23.04.1964 року за № 171/2 йому та ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка місце АДРЕСА_2 площею 600 кв.м. для будівництва двокімнатного будинку, в зв`язку з чим АДРЕСА_3 та ними був укладений Типовий договір про надання житлово-будівельному колективу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку, який був посвідчений 24.12.1964 року нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори. На виділеній земельній ділянці позивач та ОСОБА_3 в 1968 році збудували будинок з господарськими спорудами по 1/2 частині кожний. Після побудування житлового будинку 07.12.1978 року був підписаний Акт вводу будинку в експлуатацію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, його спадкоємцем є відповідачка по справі ОСОБА_2 .

Відповідно до довідок, виданих 09.08.2016 року головою квартального комітету №75 житловому будинку на ділянці АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 .

Для отримання правовстановлюючих документів на 1/2 частину належного позивачу житлового будинку, останній звернувся до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, але отримав Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 31099043 від 26.08.2016 року, у зв`язку з тим, що оскільки житловий будинок перебуває у спільній частковій власності, то відповідно до пп. 4 п. 41 Порядку необхідна письмова заява співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, а у зв`язку з тим, що співвласник ОСОБА_3 помер - надати заяву про розподіл часток неможливо. У зв`язку з чим, було рекомендовано звернутися з відповідним позовом до суду.

Вказана справа перебувала в провадженні судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя Ісакова Д.О. Розпорядженням керівника апарата № 43 від 23.10.2018 року, вказана справа Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, була передана на розгляд судді Турбіній Т.Ф.

В судове засідання позивач та його представник адвокат Заярна М.А. не з`явились. Подали заяву про розгляд справи без їх участі. На задоволенні позовних вимог наполягають .

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, суду подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що відповідно до типового договору про надання житлово-будівельному колективу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого багатоквартирного будинку від 23 квітня 1964 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку загальною площею 600 кв. м. для будівництва будинку.

Згідно з типовим договором від 23 квітня 1964 року відповідно до рішення виконкому Ленінської райради №171/9 від 23.04.1964 року колективу забудовників в складі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надано земельну ділянку на праві безстрокового користування для будівництва багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 183 загальною площею 600 кв.м. під зобов`язання побудувати двоповерховий будинок з двома квартирами.

Відповідно до Акту приймання індивідуального будинку від 07 грудня 1978 року приймальна комісія в присутності забудовників оглянула пред`явлені до здачі будівлі за адресою: АДРЕСА_1 та прийняла будинок з надвірними будівлями до експлуатації.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок для чого здійснюється відвід земельних ділянок в безстрокове користування.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 71 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2019 року (справа №334/2959/16-ц) встановлено, що ОСОБА_3 набув у встановленому законом порядку право власності на Ѕ частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 як на об`єкт завершеного будівництва, однак не оформив право власності за життя.

Спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та за життя не зареєструвала право власності на спадкове майно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2019 року (справа №334/2959/16-ц) за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку літ. «А», яка складається з кухні 1-1 пл. 6,2 м2, ванної 1-2 пл. 4,2 м2, передпокою 1-3 пл. 8,4 м2, кімнати 1-4 пл. 8,6 м2, кімнати 1-5 пл. 6,9 м2, кімнати 1-6 пл. 13,0 м2, прибудови літ. «а» та 1/2 частину господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане рішення набрало законної сили 10.09.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п.3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Своє право власності ОСОБА_2 зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом № 201274138 від 21.02.2020 року.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Правовідносини з забудови ОСОБА_1 в 1968 році житлового будинку були врегульовані положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002року № 7/5 і зареєстрованого в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 із змінами.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Зазначені вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Судом встановлено, що забудова відбулась в передбаченому діючим на той час законодавством порядку. Земельна ділянка №1 в кварталі №183 площею 600 кв.м. була виділена та забудова була дозволена відповідно до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради від 23 квітня 1964 року за № 171/2 позивачу та померлому ОСОБА_3 , в зв`язку з чим Ленінською райрадою та ними був укладений Типовий договір про надання житлово-будівельному колективу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку, який був посвідчений 24.12.1964 року нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий №8500, що підтверджується долученими до позову копіями відповідних документів.

На виділеній в законному порядку земельній ділянці позивач та ОСОБА_3 в 1968 році збудували будинок з господарськими спорудами по 1/2 частині кожному.

У відповідності до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року Радою Міністрів СРСР від 26.08.1948 року прийнято Постанову, пунктом 2 якої визначено, що побудовані на відведених під будівництво індивідуальних житлових будинків земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Таким чином, діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно як індивідуальний житловий будинок.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позивач станом на 1968 рік набув право власності на збудовану ним 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою : АДРЕСА_1 .

За змістом статей 2, 3 Закону України від 01.07.2004 року №1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об`єкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності зазначеним Законом, не породжує в особи права власності, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності цим Законом об`єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва ( постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. у справі №6-54цс12).

Згідно з п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд сільськогосподарського призначення 1 та 11 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Мінрегіону України від 19.03.2013 року №95, закінчені будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальні ( садибні) житлові будинки не підлягають прийняттю в експлуатацію. Документом, який засвідчує відповідність таких об`єктів вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Для отримання правовстановлюючих документів на частину належного позивачу будинку він звернувся до Департаменту реєстраційних послуг запорізької міської ради, однак отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №31099043 від 26.08.2016 року , тому що житловий будинок перебуває у спільній частковій власності та відповідно до пп.4 п.41 Порядку необхідна письмова заява співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, а у зв`язку з тим, що на момент звернення співвласник ОСОБА_3 помер, надати заяву про розподіл часток неможливо.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається та доведено, що позивачем ОСОБА_1 в 1968 році було побудовано 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 і він у встановленому законом порядку набув право власності на вказане нерухоме майно, згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №31099043 від 26.08.2016 року зареєструвати своє право власності позивач позбавлений можливості, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину зазначеного будинку.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку та господарські споруди - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , право власності на Ѕ частину житлового будинку літ. «А», який складається з: коридору 2-1, площею 4,0 кв.м, кімнати 2-2, площею 8,3 кв.м, кімнати 2-3, площею 13,9 кв.м, кімнати 2-4, площею 6,0 кв.м, кімнати 2-5, площею 7,9 кв.м, санвузла 2-6, площею 2,9 кв.м, кухні 2-7, площею 10,0 кв.м, коридору 2-8, площею 2,2 кв.м, та господарські, побутові будівлі та споруди: сходи до літ. А, козирьок до літ. а1, ґанок до літ.а1, погріб літ. «пг1», літню кухню літ. «Б», літню кухню літ. «б», вбиральню літ. «М», сарай літ. «Л», козирок до літ. «Л», сарай літ. О, душ літ. «Н», №4 водопровід з водоміром, №12- яму зливну, 1/2 1 замощення, №6 ворота, 1/2 №10 паркан, 1/2 №8 паркану, №1 паркан, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.