Головуючий суду першої інстанції Коваленко І.В.
Провадження № 22-ц/812/1128/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 року м. Миколаїв Справа № 489/1298/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року, постановлену під головуванням судді Коваленка І.В., в приміщенні цього ж суду, за заявою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора Комунального підприємства «Енерго» Лубінської Олени Миколаївни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора Комунального підприємства «Енерго» (далі КП «Енерго») Лубінської О.М. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, посилаючись на те, що 20 листопада 2019 року відбувся силовий протиправний захват її квартири АДРЕСА_1 , під час якого всі мешканці квартири були самоправно та незаконно виселені. Під час захвату невідомі особи повідомили, що власником її квартири є ТОВ «Кредитні ініціативи». Пізніше з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що 16 жовтня 2019 року державний реєстратор КП «Енерго» Лубінська О.М., Миколаївська область, прийняла рішення про реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи». Вважаючи, що це рішення є незаконним та підлягає скасуванню позивач просила про задоволення її позовних вимог.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

З метою забезпечення позову 21 травня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що у разі незабезпечення позову існує загроза реалізації квартири, яка є єдиним її житлом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,6 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м, право власності на яку зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи» (реєстраційний номер нерухомого майна 101; номер запису про право власності 33725016 від 16 жовтня 2019 року).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Кредитні ініціативі», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Доводи скарги обґрунтовано тим, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

20 липня 2007 року зазначена квартиру була передана позивачем за договором іпотеки в забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_3 перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

17 грудня 2012 року права кредитора ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи».

Через систематичне невиконання боржником умов кредитного договору ТОВ «Кредитні ініціативи» звернуло стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі іпотечного договору та 16 жовтня 2019 року зареєструвало право власності на іпотечне майно за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Отже, оскаржувана ухвала порушує права ТОВ «Кредитні ініціативи» на володіння, користування та розпорядження власним майном.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, повідомлені судом належним чином про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши письмові докази у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 7 ст. 319 ЦК України встановлено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає забезпечення позову накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва знаходиться позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», Державного реєстратора Комунального підприємства «Енерго» Лубінської О.М. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, тобто позивач звернулася до суду з позовом про захист свого права власності через визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Таким чином ОСОБА_1 захищає через суд своє право власності на житло, а отже між сторонами існує спір щодо порушення прав власності позивача на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

ТОВ «Кредитні ініціативи» має наміри задовольнити свої інтереси кредитора за рахунок вказаної квартири через розпорядження нею.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав, що співмірним із заявленими позовними вимогами є такий спосіб забезпечення позову, як арешт цього майна.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Колегія суддів вважає висновок місцевого суду правильним, оскільки зазначений захід забезпечення позову пов`язаний з предметом спору у даній справі та судом було у повній мірі враховано як інтереси позивача, який убезпечував себе від можливого позбавлення його права володіти, користуватися та розпоряджатися його майном, так і інтереси відповідача, який на час розгляду справи є власником спірного майна.

Таким чином, забезпечивши позов шляхом арешту, суд першої інстанції досяг балансу інтересів сторін.

Це в повній мірі відповідає меті забезпечення позову гарантуванню виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а тому посилання в апеляційній скарзі на не співмірність обраного заходу забезпечення позову є безпідставними.

Співвідносячи негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, а також ураховуючи, що вказана квартира на теперішній час є власністю ТОВ «Кредитні ініціативи» і саме правомірність набуття останнім права власності є предметом позову у даній справі, накладення арешту на майно, власником якого є відповідач є співмірним із позовними вимогами.

При цьому відповідач не позбавлений можливості, як кредитор, вимагати виконання кредитних зобов`язань, але не може їх примусово реалізувати до вирішення спору.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги інтереси відповідача, які можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову шляхом арешту на вказану квартиру, не заслуговують на увагу.

Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року залишити без змін.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суду апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 08 липня 2020 року.