ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

07 липня 2020 року

м. Харків

справа № 622/179/14-ц

провадження № 22-ц/818/3956/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довжик» про визнання права власності за апеляційною скаргою заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року в складі судді Чернової О.В.,

у с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Довжик» (далі - СТОВ «Довжик») про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому комплекс будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з приміщень: виробничого цеху літ. Б-1, магазину літ. Ж-1, прохідної літ. З-1, виробничого цеху літ. А-1, гаражу-сараю літ. В-1, сараю літ. Г-1, сараю літ. Е-1, теплиці літ. Д-1. Частину приміщень комплексу, зокрема цех Б-1 та магазин літ Ж-1, ОСОБА_3 29 грудня 1992 року придбав у радгоспу «Довжанський», правонаступником якого є СТОВ «Довжик», іншу частину цього майна - прохідну літ. З-1, виробничий цех літ. А-1, гараж-сарай літ. В-1, сарай літ. Г-1, сарай літ. Е-1, теплицю літ. Д-1 придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Факел ЛТД» (далі - ТОВ «Факел ЛТД») за договором купівлі-продажу від 19 серпня 1998 року, оформленим у простій письмовій формі.

За життя спадкодавець замовив інвентаризацію належного йому нерухомого майна і отримав технічні паспорти на кожну з будівель комплексу, але не зареєстрував в установленому законом порядку право власності на належний йому комлекс будівель.

Державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів.

Посилаючись на наведене, позивачі просили визнати за кожним із них у порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 липня 2011 року ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині комплексу будівель, загальною площею 1 170,8 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема по 1/2 частині виробничого цеху літ. Б-1, магазину літ. Ж-1, прохідної літ. З-1, виробничого цеху літ. А-1, гаражу-сараю літ. В-1, сараю літ. Г-1, сараю літ. Е-1, теплиці літ. Д-1.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину виробничого комплексу будівель, що складається з приміщень: виробничого цеху літ. Б-1, магазину літ. Ж-1, прохідної літ. З-1, виробничого цеху літ. А-1, гаражу-сараю літ. В-1, сараю літ. Г-1, сараю літ. Е-1, теплиці літ. Д-1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину виробничого комплексу будівель, що складається з приміщень: виробничого цеху літ. Б-1, магазину літ. Ж-1, прохідної літ. З-1, виробничого цеху літ. А-1, гаражу-сараю літ. В-1, сараю літ. Г-1, сараю літ. Е-1, теплиці Д-1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за життя ОСОБА_3 не зареєстрував право власності на належний йому комплекс будівель, загальною площею 1 170,8 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та не отримав правовстановлюючого документу у розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку з чим позивачі, як спадкоємці, позбавлені можливості отримати свідоцтво про право власності на вказане майно, а тому їх права підлягають захисту в обраний ними спосіб. Зазначеного висновку суд дійшов з урахуванням визнання позову відповідачами.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 21 серпня 2018 року заступником керівника Дергачівської місцевої прокуратури подано апеляційну скаргу, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Клопотання про поновлення вказаного строку на апеляційне оскарження обгрунтовано тим, що органи прокуратури не були залучені до участі у вказаній справі, хоча, судом було вирішено питання про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна за відсутності у суду відомостей про правовий режим земельної ділянки, на якій вони розташовані. Оскільки потреба у вчиненні дій, спрямованих на охорону землі як національного багатства, лежить в основі інтересу держави, є необхідність і доцільність вступу прокуратури у розгляд справи шляхом подання апеляційної скарги. Про існування оскаржуваного рішення прокуратурі стало відомо у зв`язку із здійсненням моніторингу у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2018 року поновлено заступнику керівника Дергачівської місцевої прокуратури строк на апеляційне оскарження рішення Золочівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року. Апеляційну скаргу заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури залишено без руху для сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області, СТОВ «Довжик», про визнання права власності.

02 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду визначено колегію судів: суддя-доповідач - Сащенко І.С., судді - Коваленко І.П., Овсяннікова А.І.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області, СТОВ «Довжик» про визнання права власності за апеляційною скаргою заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року в складі судді Чернової О.В. призначено до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави задоволено, рішення Золочівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність визначених законом підстав для визнання за позивачами у судовому порядку права власності на комплекс будівель у порядку спадкування за законом є необгрунтованим, оскільки за життя спадкодавець ОСОБА_3 не оформив у встановленому законом порядку право власності на комплекс будівель, загальною площею 1 170,8 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , і не отримав свідоцтво про право власності на зазначене нерухоме майно, а тому відсутні підстави для набуття права власності на вказане нерухоме майно його спадкоємцями.

Постановою Верховного Суду від 10 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Матеріали справи свідчать, що згідно з наказом радгоспу «Довжанський» від 19 червня 1992 року № 14 «Про продаж майна радгоспу», випискою з протоколу засідання Ради трудового колективу радгоспу «Довжанський» від 15 червня 1992 року № 7, актом від 29 грудня 1992 року, затвердженого головою Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області, прийнято рішення про продаж ОСОБА_3 за 15 000,00 рублів (залишкова вартість) столярного цеху та контори. 29 грудня 1992 року ОСОБА_3 вніс у касу радгоспу «Довжанський» 15 000,00 рублів, що підтверджується накладною № 1431.

12 вересня 1993 року міжрадгоспом «Довжанський» та Малим підприємством «Факел», в особі директора Коваленко М.О., правонаступником якого є ТОВ «Факел ЛТД», укладений договір купівлі-продажу виробничих споруд за адресою: АДРЕСА_2 .

19 серпня 1998 року між ТОВ «Факел ЛТД» та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладений договір про продаж будівель за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема цеху з переробки сільгосппродукції, цеху з переробки субпродуктів і кишкової сировини після реконструкції (які мали назву - майстерні, бригадний дім, погреб, колодязь), а також гараж-сарай, теплицю, прохідну та сарай.

На замовлення ОСОБА_3 30 жовтня 2009 року Комунальним підприємством «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» Харківської області проведено первинну інвентаризацію комплексу виробничих будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно зі зведеним актом вказаний комплекс будівель складається з приміщень: виробничого цеху з прибудовами літ. А-1, гаражу - сараю літ. В-1; сараю літ. Г-1; теплиці літ. Д-1; сараю літ. Е-1; прохідної літ. З-1, виробничого цеху з прибудовами літ. Б-1, магазину літ. Ж-1.

30 липня 2011 року ОСОБА_3 помер, із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулися його сини ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Постановою Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 03 березня 2016 року № 168/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку комплексу будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів.

Постановою Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 21 березня 2017 року № 698/02-31 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку комплексу будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, судові рішення, що ухвалені до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак до розгляду таких скарг застосовуються правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частина перша статті 294 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) передбала, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Законом України № 4176-VI від 20 грудня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» були обмежені у часі права прокурора, органу державної влади або органу місцевого самоврядування на подачу апеляційних скарг встановленням однорічного строку з моменту оголошення рішення суду першої інстанції, протягом якого право на подачу апеляційної скарги могло бути поновленим.

Так, відповідно до абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення. За змістом зазначеної норми, цей строк є присічним, а тому незалежно від поважності причин його пропуску, не міг бути поновленим.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм процесуального права, передумовою вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи (яка є прокурором, органом державної влади чи органу місцевого самоврядування), поданою після 15 грудня 2017 року, на рішення, ухвалене судом до набрання чинності редакцією ЦПК України з 15 грудня 2017 року, є вирішення питання про застосування річного строку на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначеного абзацом третім частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Саме такий правовий висновок у подібних правовідносинах, викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 908/1141/15-г.

Наведене свідчить, що на подання апеляційної скарги заступником керівника Дергачівської місцевої прокуратури поширюється присічний річний строк на оскарження рішення суду першої інстанції, визначений абзацом третім частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року, що, у свою чергу, передбачає відмову у відкритті апеляційного провадження у разі його пропуск особою, яка подає апеляційну скаргу.

Частина друга статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) передбачала, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Положення пунктів 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) становлять винятки із загального правила, передбаченого частиною другою статті 358 ЦПК України, а тому у випадках, коли за правилами дії закону у часі не діє норма частини другої статті 358 ЦПК України, то відповідно не діють і винятки з неї.

Ураховуючи, що апеляційна скарга заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року, строк на апеляційне оскарження якого, відповідно до абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та сплив на час подання апеляційної скарги - 21 серпня 2018 року, на таку апеляційну скаргу не можуть розповсюджуватися положення частини другої статті 358 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, а також випадки, які, як виключення, передбачені для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Також суд вважає необхідним зауважити, що органи прокуратури в силу своєї правосуб`єктності, в контексті пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), не можуть розглядатися як особи не повідомлені про розгляд справи або не залучені до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Це правило може бути реалізоване органами прокуратури лише в разі, якщо вони були стороною у справі, і діяли не в інтересах держави, а у власних інтересах, як сторона цивільної справи (і при цьому не були повідомлені про справу або залучені до участі у ній).

Зважаючи на імперативний характер положень абзацу 3 частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та ураховуючи, що визначений цією процесуальною нормою річний строк на подання апеляційної скарги прокурором є присічним і поновленню не підлягає, суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та їх застосовувати.

Такого ж висновку у подібних правовідносинах дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05 (провадження № 14-262цс19).

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність визначених процесуальним законом правових підстав для застосування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та його поновлення за апеляційною скаргою заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави, поданою прокурором після спливу річного строку з дня проголошення оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, клопотання заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Керуючись статтями 260, 357, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Золочівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року - залишити без задоволення.

Відмовити заступнику керівника Дергачівської місцевої прокуратури у відкритті апеляційного провадження на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту підписання суддями і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський