ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 червня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2292/20

Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/750/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

Позивач - ОСОБА_1

Відповідач - Державне підприємство «Національні інформаційні системи»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 19 березня 2020 року.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ДП «Національні інформаційні системи» на свою користь 163912 грн. завданих збитків та 500000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2020 року передано справу № 750/2292/20 за позовом ОСОБА_1 до ДП «Національні інформаційні системи» про стягнення матеріальної та моральної шкоди на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити до Деснянського районного суду м. Чернігова для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , 16.03.2017 року він як фізична особа звернувся до ДП «Національні інформаційні системи» з питань отримання послуг електронного цифрового підпису, проте у зв`язку з тим, що його прізвище у свідоцтві про право на зайняття нотаріальною діяльністю записано « ОСОБА_1 », а у паспорті - «Пантелеєнко», йому було відмовлено у наданні таких послуг. Тому вважає, що шкода виникла внаслідок неправомірного ненадання йому, споживачу, послуг електронного цифрового підпису відповідачем.

Як вказує апелянт, оскільки він є споживачем послуг електронного цифрового підпису в розумінні ч. 6 ст. 5 Закону України «Про електронний цифровий підпис», то в силу цього закону механізм захисту прав регулюється цим Законом та Законом України «Про захист прав споживачів», тому до відносин з надання послуг електронного цифрового підпису та відшкодування завданої послугами шкоди застосовується Закон України «Про захист прав споживачів», що спростовує висновок суду першої інстанції.

Апелянт наголошує, що приватна нотаріальна діяльність не є підприємницькою діяльністю та не має на меті отримання прибутку і нотаріус не виконує обов`язок найманого працівника, а тому послуги з надання електронного цифрового підпису надавались йому як фізичній особі як для особистих потреб, так і для здійснення професійної діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Національні інформаційні системи» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2020 року - без змін як таку, що є законною і обґрунтованою.

За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд до іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом до ДП «Національні інформаційні системи» посилався на те, що через неправомірні дії відповідача ним, як приватним нотаріусом, не отримано доходу від заняття незалежною професійною діяльністю та на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути з відповідача моральну шкоду.

В обґрунтування звернення саме до Деснянського районного суду м. Чернігова позивач посилався на положення Закону України «Про захист прав споживачів» і обрав підсудність справи відповідно до частини 5 статті 28 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про передачу справи до Шевченківського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди пов`язані з його незалежною професійною діяльністю і на такі вимоги не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів».

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Так, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, а також постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Згідно до ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їх місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Положеннями Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. На відносини по виготовленню та продажу товарів, виконанню робіт і наданню послуг громадянином, який не є підприємцем, а також на випадки придбання товарів, користування послугами громадянином лише для підприємницької діяльності або підприємствами, установами, організаціями дія цього Закону не поширюється.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що згідно наданого позивачем ОСОБА_1 договору про надання послуг з підключення та забезпечення технічної підтримки користування Єдиними та Державними реєстрами та заяви про приєднання до цього договору однією із сторін договору є саме приватний нотаріус Пантелеєнко О.С.

З матеріалів позовної заяви убачається, що в якості матеріальної шкоди позивач нарахував упущену вигоду за період, коли йому, як він вважає незаконними діями відповідача, було обмежено доступ до вчинення нотаріальних дій. Розрахунок упущеної вигоди позивач здійснив на підставі Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архів або незалежну професійну діяльність.

Приватний нотаріус є самозайнятою особою, яка здійснює професійну незалежну діяльність.

Згідно до ч. 1 п. 14.1.226 Податкового кодексу України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах також підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 є приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, що підтверджується свідоцтвом про прав на зайняття нотаріальною діяльністю та довідками про доходи від заняття незалежною професійною діяльністю (а.с. 8 зворот, 17).

Відомостей, які свідчили б, що ОСОБА_1 здійснює нотаріальну діяльність в іншій формі, а не як фізична особа-підприємець ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає посилання ОСОБА_1 на частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» помилковим, оскільки ОСОБА_1 здійснює незалежну професійну діяльність приватого нотаріуса та звертається до суду, обґрунтовуючи позовні вимоги порушенням його прав внаслідок перешкоджання відповідачем його нотаріальній професійній діяльності. Отже, ОСОБА_1 не є споживачем послуг ДП «Національні інформаційні системи» у розумінні пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не підтверджують наявності передбачених ст. 379 ЦПК України підстав для направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики апеляційний суд уважає наведені обґрунтування оскаржуваного судового рішення достатніми.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При зверненні до апеляційного суду із апеляційною скаргою ОСОБА_1 посилався на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку, що спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2020 року у сумі 420 грн. 40 коп. за наступними реквізитами: отримувач - УК у м. Чернігові/м.Чернігів/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) - 38054398, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача - UA0025002, код класифікації доходів бюджету - 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету - судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), наявність відомчої ознаки - «80» Апеляційні суди.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. за подання апеляційної скарги на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2020 року у цій справі.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: