Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5240/18 Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 59 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 26 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі
у цивільній справі №279/5240/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира, Коростенського гарнізону (в/ч НОМЕР_1 ), третя особа виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення,-
в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом. В обгрунтування заявлених вимог зазначали, що ОСОБА_1 з 05.08.1982 року по 06.01.2005 року перебував на військовій службі в Збройних Силах України. 17.01.2001 року ОСОБА_1 та члени його сім`ї дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 були поставлені на квартирний облік у Коростенському гарнізоні.

Під час проходження військової служби позивачу ОСОБА_1 на склад сім`ї із трьох осіб було виділено однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 27,5 кв.м. без зняття з квартирного обліку. Вказана квартира не була службовою.

На початку березня 2016 року відповідачем був розроблений список розподілу житлової площі для постійного проживання військовослужбовців Коростенського гарнізону відповідно до загальної та пільгових черг, до якого позивач та члени його сім`ї не були включені, на його думку, безпідставно, оскільки на час розроблення списку позивач ОСОБА_1 з сім`єю перебував на квартирному обліку в Коростенському гарнізоні в загальній черзі з 17.01.2001 року під №5 та в пільговій черзі (позачергове отримання житла) з 29.07.2008 року. Підставою невключення ОСОБА_1 до списку розподілу житлової площі для постійного проживання була подана ним заява від 28.02.2016 року, в якій останній відмовився здавати отриману раніше квартиру та одержувати двокімнатну квартиру у зв`язку із тим, що бажає отримати грошову компенсацію. Зазначав, що 17.03.2016 року на засіданні Коростенської гарнізонної комісії затверджувались списки розподілу житлової площі та в протоколі вказаного засідання зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від отримання квартири. В подальшому список розподілу постійного житла відповідно до загальної та пільгової черг погоджено начальником Коростенського гарнізону 25.05.2016, а на засіданні житлової комісії Корстенського гарнізону того ж дня розглядались аналогічні питання, що і на попередньому засіданні 17.03.2016 року. Посилався на те, що в обох витягах комісії не зазначено, що ОСОБА_1 та членам його сім`ї відмовлено у наданні житлового приміщення для постійного проживання, лише зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від отримання квартири. На його думку, вказані відповідачем причини невключення його у списки на отримання постійного житла є надуманими, не відповідають вимогам закону.

Позивач вважав, що житлова комісія Коростенського гарнізону при вирішенні питання про виділення житла не повинна була брати до уваги його заяву від 28.02.2016 року про отримання компенсації за недостаючі квадратні метри, так як ця заява не відповідала вимогам закону. Вказане порушувало житлові права як його, так і членів його сім`ї, які перебували на квартирному обліку разом з ним. Зокрема, право на житло позивача ОСОБА_2 , оскільки остання згоди на отримання грошової компенсації не надавала, та від отримання квартири не відмовлялась. Крім того, кошти на виплату грошової компенсації не надходили. На підставі викладеного вважав, що позивач та члени його сім`ї повинні були бути включені до списку розподілу житлової площі для постійного проживання.

Виходячи із наведеного, просив визнати дії Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира щодо не включення в список розподілу житлової площі для постійного проживання військовослужбовців Коростенського гарнізону ОСОБА_1 та членів його сім`ї неправомірними; зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Житомира розглянути питання надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житлової площі для постійного проживання в житловому будинку, за адресою АДРЕСА_2 , внести його до списку розподілу житлової площі для постійного проживання військовослужбовців Коростенського гарнізону; скасувати рішення Житлової комісії Коростенського гарнізону від 17.03.2016 року та 25.05.2016 року.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 26 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення його позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви. Окрім того апелянт зазначає, що оскільки фактично його заява про отримання компенсації за недостаючі квадратні метри є юридично недійсною, так як подана із недотриманням встановленої форми, то він та члени його сім`ї повинні були бути включені до списку розподілу житлової площі для постійного проживання. Вважає, що суд надав неправильну оцінку зібраним у справі доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу КЕВ м.Житомир просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що ОСОБА_1 штучно погіршив свої житлові умови, що в свою чергу тягне за собою неможливість перебування на обліку потребуючих поліпшення житлових умов протягом 5 років з моменту погіршення житлових умов. 28.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою про отримання грошової компенсації за недоотримані квадратні метри від МО України, у зв`язку із чим не був включений до списків розподілу житлової площі. В подальшому, у зв`язку із зміною сімейного стану на квартирному обліку залишились ОСОБА_1 та його дочка. Зазначає, що нотаріально посвідчена згода членів сім`ї військовослужбовця, який виявив бажання отримати грошову компенсацію за неотримання жилої площі, подається лише після інформування його житловою комісією про надходження коштів до відповідної КЕУ щодо надання та отримання грошової компенсації із визначенням її розміру.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, мотивуючи його наступним.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 з 05 серпня 1982 року по 01.01.2005 року проходив військову службу у Збройних Силах України.

Згідно ордеру від 11.11.1998 року, виданого виконавчим комітетом Коростенської ради народних депутатів на право на зайняття житлового приміщення, ОСОБА_1 отримав квартиру в АДРЕСА_3 (а.с. 24).

З 17.01.2001 року позивач та члени його сім`ї в кількості 3 осіб перебувають на квартирному обліку в Коростенському гарнізоні в загальній черзі за №5 і з 29.07.2017 року в списку на позачергове отримання житла за №1.

27.12.2002 року, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», дружина позивача - ОСОБА_3 приватизувала квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 17).

ОСОБА_1 станом на 17.03.2016 року перебував у загальній та позачерговій черзі складом сім`ї три особи як сім`я, яка потребує поліпшення житлових умов, так як сім`я отримала однокімнатну квартиру (а.с. 13).

Водночас, 28.02.2016 року ОСОБА_1 подав до голови Житлової комісії Коростенського гарнізону заяву, згідно якої він відмовляється здавати однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та отримувати двохкімнатну квартиру у зв`язку з тим, що має намір отримати компенсацію за недостаючі квадратні метри від Міністерства оборони України (а.с. 23).

Факту написання такої заяви позивач не заперечує.

17.03.2016 року та 25.05.2016 року на засіданнях гарнізонної житлової комісії було проведено розподіл 23-х квартир в новозбудованому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 26-34).

Зі змісту витягів з протоколу вказаних засідань вбачається, що житловою комісією при розподілі квартир було враховано подану ОСОБА_1 заяву, у зв`язку і з чим останній не був включений до списків розподілу житлової площі.

У відповіді від 31.05.2018 року №1251 головою житлової комісії Коростенського гарнізону Булавіним В.Г. було вказано, що житлова комісія не зверталась до членів сім`ї ОСОБА_1 , так як в даний період кошти для компенсації не надходили. Списки на затвердження подаються після надходження коштів (а.с. 13).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на жодному із оскаржених засідань комісії не було прийнято рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 жилого приміщення для поліпшення житлових умов та постійного проживання, рішення про надання або про відмову у наданні грошової компенсації на засіданнях комісії не приймалось, питання про надання житлової площі позивачами не було порушено, а тому позивачами заявлено безпідставний позов.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 Житлового кодексу України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами.

Врахувавши волю колишнього військовослужбовця, яка узгоджується з вимогами зазначеного закону, відповідачами проведено розподіл наявного житла між черговиками.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності нотаріально посвідченої згоди інших членів сім`ї позивача на отримання грошової компенсації не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, відповідно до п.10 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою КМУ №728 від 02.09.2015 року, житлові комісії військових частин, військових комісаріатів та квартирно-експлуатаційних установ (організацій) (далі - житлові комісії) письмово інформують військовослужбовців та членів їх сімей, у яких настала черга на отримання жилих приміщень у поточному році, про їх право на отримання компенсації та про її орієнтовний розмір.
Згідно з п.11 вказаного Порядку для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру житловій комісії подаються такі документи:
рапорт військовослужбовця (заява особи, звільненої з військової служби в запас або у відставку, або члена сім`ї, зазначеної в абзацах четвертому і п`ятому пункту 2 цього Порядку) та нотаріально посвідчена згода членів його сім`ї на отримання компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення; довідка про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання (перебування); копії паспорта військовослужбовця і повнолітніх членів сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; копія свідоцтва про шлюб (за наявності); копія свідоцтва про народження дитини (за наявності); копія облікової картки фізичної особи - платника податків (військовослужбовця та членів його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов); копія свідоцтва про право власності на житло за його наявності (військовослужбовця та членів його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов); довідка про отримання (неотримання) житла військовослужбовцем з колишнього місця перебування його на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належне військовослужбовцю та членам його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нерухоме майно; дозвіл органу опіки і піклування на отримання неповнолітнім членом сім`ї компенсації у випадках, визначених законодавством.
Житлові комісії розглядають рапорти військовослужбовців (заяви, зазначені в пункті 11 цього Порядку) щодо надання компенсації та приймають рішення про її надання або відмову в наданні (п.12 Порядку).
Тобто, аналіз зазначених положень дає підстави вважати, що надання нотаріально посвідченої згоди члена сім`ї на отримання грошової компенсації має передувати безпосередньому отриманню такої компенсації з дотриманням черговості для її отримання.
В даний час, як вбачається із змісту рішення гарнізонної житлової комісії від 29 грудня 2016 року та пояснень представника військової частини, склад сім`ї позивача, що перебуває на квартирному обліку, змінився лише із зазначеної дати та позивач перебуває в черзі на отримання грошової компенсації за належну йому по закону житлову площу. Тобто, можливість отримання грошової компенсації ним не втрачена, як і не втрачена можливість доньки ОСОБА_1 висловити свою думку щодо її отримання в установленому порядку.
Щодо неправильної, на думку позивача, оцінки доказів судом, то слід зазначити, що в цій частині висновки суду не суперечать положенням ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК.
Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.
Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 01.07.2020 року.