Справа № 216/3763/20
Провадження 2-з/216/32/20
УХВАЛА

про забезпечення позову

03 липня 2020 року м. Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Бутенко М.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2020 року до суду було подано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача Державний виконавець Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 про визнання акту про проведенні електронні торги від 05.05.2020 року недійсним, визначення ідеальної частки та її виділ з майна, що було у спільній сумісній власності.

Ухвалою суду від 03.07.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Предметом позову є визнання акту про проведенні електронні торги від 05.05.2020 року недійсним, визначення ідеальної частки та її виділ з майна, що було у спільній сумісній

Одночасно з поданням позовної заяви стороною позивача подано заяву про забезпечення позову, яку обґрунтоване наступним: 29.11.2016 року було укладено договір дарування квартири №2696 між ОСОБА_6 та чоловіком позивачки, ОСОБА_4 . Предметом договору було нерухоме майно (Квартира), що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 суду м. Кривого Рогу по справі № 216/4647/16-ц від 12.01.2017 року було призначено стягнення з ОСОБА_4 суму боргу за договором позики в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США, що еквівалентно 155536 (ста п`ятдесяти п`яти тисячам п`ятистам тридцяти шести) гривням 99 копійкам.

02 березня 2017 року заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу по справі № 216/6048/16-ц було визнано договір дарування квартири №2696 від 29.11.2016 року недійсним.

За вказаною справою, та справами № 216/4647/16-ц та № 216/4284/17 у Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), державним виконавцем Похолок Л.С. було розпочате виконавче провадження № 59255810 (за справою № 216/4647/16-ц) відносно боржника ОСОБА_4 .

Постановою від 12.08.2019 року держаний виконавець ОСОБА_5 описала та наклала арешт на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту про проведення електронних торгів від 05.05.2020 року, в межах виконавчого провадження № 59255810 у якому стягувачем є ОСОБА_3 , державним виконавцем Похолок Л.С. було проведено електронні торги. Результатом став продаж трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Покупцем даної нерухомості став ОСОБА_3

1 /2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 була куплена у батька ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , що підтверджується договором купівлі-продажу серії НГ 0506189 від 25.12.1997 року. Прізвище ОСОБА_8 є колишнім прізвищем ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища серії НОМЕР_1 .

05.04.1991 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

1 / 2 частини квартири було викуплено подружжям ОСОБА_9 , коли вони вже перебували у шлюбі, за гроші, що були накопичені подружжям спільно. Відтак, відповідно до чинного законодавства (ст. 60 СК України), усе майно, що було придбано підчас дії шлюбу та куплено за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя.

З огляду на вищевказане очевидно, що ОСОБА_1 має право власності на частину вищевказаної квартири. Ідеальна частина ОСОБА_1 не виділялася.

Відтак, державний виконавець ОСОБА_5 арештувала та продала, шляхом використання електронних торгів, частину квартири, що не належала боржнику ОСОБА_4 , а належала його дружині - ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вищевказаного акту про проведенні електронні торги та витягу з державного реєстру речових прав нерухоме майно власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Даний акт оскаржується ОСОБА_1 в позовній заяві, до якої додається цей документ, з метою визнання його недійсним. Підстави для визнання акту про проведенні електронні торги від 05.05.2020 року та відповідного свідоцтва, серія та номер: реєстровий №555, видане 17.06.2020 року викладені у вказаному позові.

ОСОБА_3 на даний час є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка включає законну частину ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності, на вказану нерухомість, з її чоловіком ОСОБА_4 . До останнього після визнання вищевказаним заочним рішенням договору дарування квартири №2696 від 29.11.2016 року недійсним повернулися права власності на вищеописану нерухомість. Разом з тим такі права повернулися і ОСОБА_1 , оскільки ця квартира знаходилася у їх спільній сумісній власності.

Оскільки ОСОБА_3 отримав право власності на дану нерухомість, то він може вільно, на власний розсуд, реалізовувати усі правомочності, що складають зміст такого права власності. Однак, ОСОБА_1 вважає, що вказане право останній отримав незаконно та усі супровідні цьому документи необхідно визнати недійсними.

Відтак, вразі задоволення вимог позивачки, відповідач №1 втратить право власності на вказану нерухомість, а ці права знову перейдуть до неї та її чоловіка. Є підстави вважати, що ОСОБА_3 , після того як дізнається про існування такого позову, буде чинити дії, що суттєво ускладнять виконання рішення суду, оскільки останній з 2017 року, у судовому та позасудовому порядку, намагається отримати квартиру подружжя ОСОБА_9 і в нього це майже вийшло.

Отже, для уникнення ризиків порушення законних прав ОСОБА_1 на реальне та своєчасне виконання судового рішення по даній справі є необхідним застосувати заходи забезпечення позову у вигляді: заборони ОСОБА_3 відчужувати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває у його власності.

Донька позивачки ОСОБА_6 досі проживає у вказаній квартирі із власною сім`єю, а іншого житла в неї немає. ОСОБА_1 , як законна власниця певної частини дозволила користуватись вказаною нерухомістю на невизначений строк, в межах своїх прав на таке майно. Отже існує вірогідність, що найближчим часом ОСОБА_3 буде наполягати на виселенні доньки позивачки ОСОБА_6 та членів її сім`ї, а в разі незгоди буде чинити перешкоди у користуванні вказаною нерухомістю.

Тому, просить суд забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме заборонити ОСОБА_3 особисто або через уповноважених представників вчиняти дії, що прямо або опосередковано спрямовані на створення перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Додатково слід забезпечити позов шляхом накладення заборони будь-яким органам, вчиняти будь-які дії, щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання, будь-яких осіб за адресою АДРЕСА_2 . Дане забезпечення зумовлене тим, що у ОСОБА_3 , як власника вказаної квартири, з`явилася можливість вселяти/виселяти будь-кого з зазначеної нерухомості, а тому до моменту ухвалення судом рішення по даній справі останнього потрібно обмежити у реалізації таких можливостей.

Суддя, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільного позову та матеріали заяви про забезпечення позову, вважає, що заява позивача про забезпечення позовних вимог підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1статті 150 ЦПК, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини 3 статті 152 ЦПК).

Необхідність вирішення цього питання випливає також з положень статті 10 ЦПК України, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Забезпечення позову це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

У заяві про забезпечення позову зазначені причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші необхідні відомості.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що спір між сторонами є реальним та носить матеріальний характер.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду)… Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Оскільки відповідно до фактичних обставин справи жодні права відповідача не можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову, підстав, передбачених ст. 154 ЦПК України для застосування зустрічного забезпечення немає.

Таким чином, з урахуванням доказів, наданих стороною позивача на підтвердження своїх позовних вимог і доданих до заяви про забезпечення позову, існування між сторонами спору та реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зважаючи на відповідність обсягу позовних вимог заходам забезпечення позову та їх співмірність, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача, позовним вимогам, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача або третіх осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, невжиття заходу забезпечення позову у вигляді арешту вищевказаного нерухомо майна може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, тому що відповідач може відчужити дане нерухоме майно до моменту вирішення спору по суті.

Судом враховано, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 156, 157, 260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача Державний виконавець Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 про визнання акту про проведенні електронні торги від 05.05.2020 року недійсним, визначення ідеальної частки та її виділ з майна, що було у спільній сумісній власності - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони відчуження вказаної квартири. заборонивши будь-яким особам укладати будь-які угоди стосовно цього майна, здійснювати його відчуження, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, направлену на зміну власника цього майна, до розгляду судом даної справи по суті, заборонити будь яким особам вчиняти дії, що прямо або опосередковано спрямовані на створення перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , заборонити вчиняти будь-які дії, щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання, будь-яких осіб що раніше були зареєстрованіза адресою АДРЕСА_2 .

Виконання ухвали в частині накладення арешту покласти на відділ державної виконавчої служби за зареєстрованим місцем знаходження спірного майна, а саме на Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі, Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м .Дніпро) (адреса 50024, м. Кривий Ріг, вул. Петра Калнишевського, 5), а в частини заборони реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання, будь-яких осіб що раніше були зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 на Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради (адреса: 50000 м. Кривий Ріг, вул. Староярмаркова, 44).

Зустрічне забезпечення не застосовується.

Копію ухвали направити сторонам - для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, строк пред`явлення ухвали до виконання 3 роки, до 03.07.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ст.355 ЦПК України, протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження цієї ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: М.В. Бутенко