Постанова

Іменем України

02 липня 2020 року

м. Київ

справа № 204/4116/18

провадження № 61-6864св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: державна установа «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду у складі судді Ткаченко І. Ю. від 12 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкодиу розмірі 140 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Дубіжанської Т. О. від 26 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року визнано неподаною і повернуто.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що заявник не виконав вимоги ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху, не сплатив судовий збір, а тому є всі підстави для визнання апеляційної скарги неподаною та повернення апелянту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», а тому суд апеляційної інстанції безпідставно визнав його апеляційну скаргу неподаною та повернув.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року відкрито провадження в указаній справі, а ухвалою цього суду від 24 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, установлені судом

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, у задоволенні якого рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня

2018 року відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій звертав увагу суду на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого

2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції залишено без руху та надано строк протягом 10 днів з дати отримання ухвали для сплати судового збору у розмірі 1 057,20 грн.

12 березня 2019 року Дніпровським апеляційним судом апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто, оскільки заявником не виконано вимоги ухвали від 11 лютого 2019 року.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Апеляційна скарга на судове рішення місцевого суду підлягає оплаті судовим збором за ставками, визначеними підпунктами 6, 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

У статті 3 Закону № 3674-VI визначено об`єкти справляння судового збору.

Згідно з положеннями пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Із урахуванням системного аналізу цієї норми закону призначення судових витрат, а також змісту положення частини першої статті 3 цього Закону й встановлення законодавцем ставок судового збору за скарги при перегляді судових рішень у відсотках збору, що підлягає сплаті за подання позову (стаття 4), то зазначене слід розуміти так, що позивачі, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, та певні категорії осіб незалежно від категорії позову звільняються не лише від сплати судового збору за подання позову, а й за подання апеляційних та касаційних скарг. Порушені права позивача з наведених у позові підстав можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 2 ЦПК України).Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 14-57цс18.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог

ОСОБА_1 є стягнення з Казначейства та державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» моральної шкоди, завданої, на думку позивача, незаконними діями та бездіяльності державної установи щодо забезпечення безпечних умов тримання під вартою з підстав, передбачених статтею 56 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що хоча державна установа «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» і не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування, однак іншим відповідачем у позові позивачем визначено Державну казначейську службу України, а по суті таким відповідачем є держава Україна, яка гарантує дотримання прав громадян та інших осіб (іноземців, осіб без громадянства), у тому числі і під час відбування покарання, а тому позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У порушення норм процесуального права апеляційний суд не взяв до уваги доводи та аргументи апеляційної скарги, в якому позивач звертав увагу суду на зміст положення пункту 13 частини другої статті 3 Закону, якому суд не надав належної оцінки та дійшов помилкового висновку про необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі.

Оскільки оскаржувану ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали суду апеляційної інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування такого судового рішення апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 411, 416 України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року скасувати, а справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович