судді колегії суддів судової палати
у цивільних справах Кропивницького
апеляційного суду Карпенка О. Л.
10 червня 2020 року м. Кропивницький
справа № 404/3332/16-ц
провадження № 22-ц/4809/626/20
Цими судовими рішеннями в задоволенні позову відмовлено.
Я, суддя Кропивницького апеляційного суду Карпенко О. Л., не погоджуюся з рішеннями судів в частині оцінки доказів та мотивів відмови в задоволенні позову про стягнення суми залишку коштів з банківського рахунка з таких підстав.
Відмовляючи в позові, суди першої та другої інстанцій виходили із того, що позивачем не надано належних та допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту укладення між ним і відповідачем договору про відкриття і обслуговування банківського рахунку, належності йому пред`явленої до суду карти ПриватБанк Миттєва VIZA electron № НОМЕР_1 термін дії до 09/14, перерахування (переказ), надходження і наявність на відкритому на його ім`я банківському рахунку зазначеної в позовній заяві суми коштів в іноземній валюті.
Вважаю такий висновок судів хибним внаслідок неправильної оцінки доказів, а доводи позивача такими, що заслуговують на увагу.
У цій справі вимоги позивача ґрунтуються на тому, що відповідач не виконує умови договору банківського рахунку і відмовляється повернути йому залишок коштів станом на 21 вересня 2015 року, який сформувався на його рахунку, відкритому у Кримській філії ПАТ КБ «Приватбанк», як оплата праці моряка від іноземної компанії роботодавця «Марлоу Навігейшен Ко».
Згідно з ч. 1 та 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ч. 1 ст. 1067 ЦК України).
Згідно з пунктом 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 (далі Інструкція), у редакції, яка діяла з 12.11.2003 по 31.03.2019, договір банківського рахунка укладається в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис.
Особливості відкриття та використання поточних рахунків, операції за якими можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, до яких віднесені і платіжні картки, врегульовано п. 8 Інструкції, згідно із положеннями якого банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, у порядку, установленому цією Інструкцією для відкриття поточних рахунків, з урахуванням визначених цією главою Інструкції особливостей.
Відкриття поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, проводиться на підставі укладеного між банком і клієнтом у письмовій формі договору, у якому обов`язково мають бути зазначені умови відкриття поточного рахунку та особливості його використання.
Клієнт, якому в банку вже відкрито поточний рахунок, має право здійснювати операції за цим рахунком з використанням спеціального платіжного засобу після укладення договору, на підставі якого надається і використовується спеціальний платіжний засіб.
Отже, видача банком особі спеціального платіжного засобу платіжної картки, підтверджує наявність між ними відносин, що виникли із договору банківського рахунка.
Недодержання сторонами договору банківського рахунка письмової форми правочину не має наслідком його недійсність.
На підтвердження факту укладення договору банківського рахунка позивач надав суду дебетову платіжну картку Миттєва VIZA electron № НОМЕР_1 з терміном дії до 30.09.2014, яка емітована Приватбанком (членом платіжної системи), що зазначено на самій картці і що не було спростовано відповідачем (т. 1 с. 142).
Згідно з п. 1.11. Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління національного банку України від 30.04.2010 № 223, яке діяло до 05.11.2014, банк зобов`язаний у порядку, установленому законодавством України, ідентифікувати клієнтів, які відкривають рахунки в банку, і держателів спеціальних платіжних засобів, які здійснюють операції з їх використанням за цими рахунками.
Оскільки відповідач здійснив емісію наданої позивачем платіжної картки та ідентифікацію її держателя, то він, заперечуючи проти позову, не має права бездоказово не визнавати факт укладення між ним і позивачем договору банківського рахунку.
Суди на це уваги не звернули, поклавши в основу свого рішення, я вважаю, помилковий висновок про недоведеність позивачем факту існування між ним і відповідачем договору банківського вкладу, оскільки добросовісність володіння ОСОБА_1 платіжною карткою не спростована ні відповідачем, ні судами.
Щодо висновків судів про недоведеність фактів зарахування коштів на картковий рахунок позивача у відповідній сумі, то суд мав взяти за основу не спростований іншими доказами у справі письмовий доказ - лист № 001/19-ак-ар від 13.05.2019 компанії «Марлоу Навігейшен Ко» (Кіпр) у якому на запит адвоката позивача повідомляється, що у період з 27.03.2013 по 21.01.2014 ця компанія виплачувала своєму працівнику ОСОБА_2 заробітну плату в доларах США шляхом переказу коштів на рахунок № НОМЕР_1 (який, до слова, збігається з номером платіжної картки позивача), відкритий у Приватбанку, із зазначенням суми кожного траншу.
На моє переконання цей доказ є належним і допустимим, достовірно підтверджує факт перерахування іноземною компанією на користь позивача грошових коштів у період з 27.03.2013 по 21.01.2014 на його рахунок, який за номером збігається з номером платіжної картки позивача.
У справі дійсно відсутні дані про залишок коштів на рахунку позивача станом на 21 вересня 2015 року (день, коли позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою), але позивач особисто та через суд першої інстанції вжив всіх можливих у цій ситуації заходів для отримання таких відомостей, проте відповідач фактично відмовив у їх надані, необґрунтовано пославшись на відсутність у нього інформації у зв`язку з окупацією території АР Крим та припиненням діяльності його філій на цій частині території України.
Згідно з ч. 2 та 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Вважаю, що надані позивачем докази дають підстави вважати, що між ним і відповідачем існують правовідносини договору банківського рахунку на який контрагентом позивача періодично сплачувалися кошти. Позивач має право на отримання залишку коштів на рахунку, які належать йому.
Натомість відповідач не довів обґрунтованість своїх заперечень проти позову, правомірності відмови у виконанні вимоги позивача про повернення коштів, не сприяв суду у встановленні обставин справи та ухилився він відповідальності перед своїм клієнтом.
З урахуванням цього, відмова в позові з підстав недоведеності позивачем факту укладення договору про відкриття і обслуговування банківського рахунку, належність йому емітованої Приватбанком платіжної картки, надходження і наявність на відкритому на його ім`я банківському рахунку зазначеної в позовній заяві суми коштів в іноземній валюті виглядає необґрунтованою так, як суд фактично зобов`язав позивача надати докази, які знаходяться у володінні відповідача та надавати які останній необґрунтовано відмовився.
Суддя О. Л. Карпенко