г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1947/19
Номер провадження 2/213/885/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Алексєєва О.В.,

за участі секретаря судового засідання Бабейкіної Н.О.,

за відсутності учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору позики про стягнення процентів, пені за договорами позики, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 в обґрунтування якого зазначає, що 15 травня 2016 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав у позику відповідачу 31 813,00 грн, а остання зобов`язалась повернути позику до 31 грудня 2021 року. Договором передбачена сплата процентів до 15 числа кожного місяця в розмірі 0,1 % від 31 813,00 грн за день користування позикою, що в перерахунку на 30 днів у місяці складає 954,00 грн. Договором також встановлено неустойку у вигляді нарахування пені в розмірі 0,2% щоденно від суми позики, у разі прострочення відповідачем погашення процентів у встановлений строк.

Окрім того, 29 квітня 2018 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав у позику відповідачу 85 118,00 грн, а остання зобов`язується повернути позику до 31 грудня 2021 року. З дня укладення договору позики, до 15 числа кожного місяця, відповідач зобов`язалась сплачувати позивачу проценти в розмірі 0,1 % від 85 118,00 грн за день користування позикою, що в перерахування на 30 днів у місяці складає 2 554,00 грн. Договором також встановлено неустойку у вигляді нарахування пені в розмірі 0,2% щоденно від суми позики у разі прострочення відповідачем погашення процентів у строк до 15 числа кожного місяця.

Також 29 квітня 2018 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав у позику відповідачу 109 430,00 грн, а остання зобов`язується повернути позику до 31 грудня 2021 року. Розмір процентів та неустойку сторонами в тексті розписки не встановлено.

Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків за вказаними договорам позики, що полягає у несплаті відсотків за договорами.

Позивач зазначає, що внаслідок незаконної поведінки відповідача йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 10000 грн. В обґрунтування вказаної вимоги зазначає, що він є особою з інвалідністю та через відсутність коштів, які планував використати на придбання ліків, вирішення життєвих проблем, має необхідність змінювати життєві плани. Також моральна шкода полягає в почутті образи, відчутті власної беззахисності, несправедливого відношення до себе з боку відповідача.

Просить стягнути з відповідача заборгованість:

-за договором позики від 16 травня 2016 року у розмірі 57 112,80 грн, яка складається з: 33 898,80 грн проценти за користування позикою за період з 16 травня 2016 року по 16 квітня 2019 року (1066 днів) та 23 214,00 грн пені за прострочення сплати процентів за період з 15 червня 2016 року по 16 квітня 2019 року, але обмежуючись строком позовної давності (365 днів);

-за договором позики від 29 квітня 2018 року у розмірі 87 574,30 грн, яка складається з: 30 046,70 грн проценти а користування позикою за період з 29 квітня 2018 року по 16 квітня 2019 року (353 дні), пені за прострочення мплати процентів за період з 15 травня 2018 року по 16 квітня 2019 року (338 днів) в розмірі 57 527,60 грн;

-розірвати договір позики на суму 109 430,00 грн, укладений між сторонами та оформлений розпискою від 29 квітня 2018 року, та стягнути з відповідача суму позики в розмірі 109 430,00 грн, проценти за користування позикою відповідно до облікової ставки НБУ за період з 29 квітня 2018 року по 16 квітня 2019 року (353 дні) на загальну суму 18 741,01 грн, а всього стягнути 128 171,00 грн;

-стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Позивач в судове засіданні не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно. Про причини неявки не повідомив.

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача. При винесені рішення просить суд врахувати, що розписка , на яку посилається відповідач має підписи невідомої особи. Позивач заперечує отримання від відповідача коштів за договорами позики. Не вказано в розписці, наданої відповідачем, за яким договором позики нібито здійснювалось погашення боргу, розмір сплачених коштів не відповідає розміру, який відповідач повинна була сплачувати.

В судовому засіданні 03 червня 2020 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснив, що позивач заперечує отримання 46000 грн по розписці про дні повернення боргу. Про те, що підписував такі розписки позивач не пам`ятає. В розписці не зазначено кому повернуті ці кошти та чий значиться підпис. Дати повернення боргу не співпадають з датами, передбаченими договорами позики. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщена належним чином, шляхом та своєчасно через свого представника. Відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідач будь - яких заяв про розгляд справи в її відсутності, відзиву на позов не надала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена своєчасно і належним чином, направила клопотання про розгляд справи без її участі та без участі відповідача. В клопотанні зазначила, що позовні вимоги на її думку підлягають частковому задоволенню з урахуванням наданої відповідачем розписки про часткове повернення боргу та з урахуванням позиції суду, що були визначені при первісному прийнятті рішення.

Раніше, в судовому засіданні 03 червня 2020 року, представник відповідача суду пояснила, що відповідач визнає наявність боргу перед позивачем за позикою. Відповідач отримала в позику 37000 грн., в подальшому розписки переписувались. Відповідач здійснювала часткове погашення суми позики, що підтверджується відповідним листом з відмітками повернення суми боргу. Кошти повертала позивачу особисто та його матері. При розрахунку в позовній заяві суми боргу та процентів позивачем вказані суми не враховані.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року скасовано заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року та додаткове рішення від 13 грудня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору позики про стягнення процентів, пені за договорами позики, відшкодування моральної шкоди.

Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Вислухав представників сторін, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

15 травня 2016 року ОСОБА_1 уклав письмовий договір позики з ОСОБА_2 , відповідно до якого остання отримала позику в сумі 31 813,00 грн строком до 31 грудня 2021 року. За умовами договору відповідач зобов`язалась до 15 числа кожного місяця, в період встановленого строку, повертати грошові кошти з нарахуванням відсоткової ставки, яка складає 0,1% в день від фактично отриманої суми боргу. Загальна сума винагороди складає 954 грн за 30 календарних днів. Також сторонами обумовлено, що у разі несвоєчасного погашення відсотків в строк до 15 числа кожного місяця нараховується пеня за кожен день прострочки в розмірі 0,2% від тіла суми позики (а.с. 13).

Відповідно до розписки від 29 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримала в позику грошові кошти в сумі 85118,00 грн та зобов`язалась повернути позику в строк до 31 грудня 2021 року. За вказаним договором відповідач зобов`язалась до 15 числа кожного місяця в період встановленого строку повертати грошові кошти з нарахуванням відсоткової ставки в розмірі 0,1% в день від фактично отриманої суми боргу, загальна сума винагороди складає 2554,00 грн за 30 календарних днів; у разі несвоєчасного погашення відсотків в строк до 15 числа кожного місяця нараховується пеня за кожен день прострочення в розмірі 0,2% від тіла суми позики (а.с. 14).

Також відповідно до розписки від 29 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за яким відповідач отримала в позику грошові кошти в сумі 109430,00 грн та зобов`язалась повернути позику в строк до 31 грудня 2021 року (а.с. 15).

Оригінали вищезазначених розписок знаходяться у позивача та підтверджують наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.

Із копії листа «дні повернення боргу ОСОБА_2 » видно, що 25.03.2016 року повернуто 4000 тис. грн, 29.04.2018 року 10000 тис. грн, 10.06.2018 року 4000 грн, 08.07.2018 року 4000 грн, 12.08.2018 року 4000 грн, 12.09.2018 року 4000 грн, 23.10.2018 року 4000, 24.11.2018 року 4000 грн, 24.12.2018 року 4000 грн., 26.01.2019 року 4000 грн. В розписці містяться підписи, однак не зазначено прізвище та ініціали особи, яка поставила підпис за отримання коштів. (а.с. 75).

Справа розглядається після скасування заочного рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року та додаткового рішення від 13 грудня 2019 року (а.с. 57-59, 67-68,94).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають із зобов`язань за договором позики, недопустимості односторонньої відмови від виконання договірних зобов`язань та наслідків невиконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною ч.2 вказаної статті передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у визначений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Верховний Суд України в Постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 1052 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ст. 651 ЦК України).

Встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 16 травня 2016 року у розмірі 57112,80 грн, однак доказів на підтвердження того, що між сторонами 16 травня 2016 року було укладено договір позики суду надано не було. Позовні вимоги в цій частині уточнені позивачем не були. Договір позики, укладений між сторонами 15 травня 2016 року не є належним доказом, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за недоведеністю.

За договором позики від 29 квітня 2018 року про отримання позики на суму 85118 грн., ОСОБА_2 зобов`язалась до 15 числа кожного місяця в період встановленого строку повертати грошові кошти з нарахуванням відсоткової ставки в розмірі 0,1% в день від фактично отриманої суми боргу, загальна сума винагороди складає 2554,00 грн за 30 календарних днів. Судом встановлено, що розмір і порядок одержання позикодавцем процентів зазначено в розписці, який сторони самостійно встановили, що прямо передбачено законом і це відповідає принципу цивільного права свободі договору (ст. 3 ЦК України). Оскільки доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором зі сплати процентів за користування позикою за період з 29 квітня 2018 року по 16 квітня 2019 року нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд вважає доведеним факт утворення заборгованості зі сплати процентів за договором позики від 29 квітня 2019 року за період з 29 квітня 2018 року по 16 квітня 2019 року (352 дні) у розмірі 29 961,54 грн (85118,00 х 0,001 х 352).

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 23 214,00 грн за прострочення сплати процентів за вказаним договором, за період 15 червня 2016 року по 16 квітня 2019 року, суд зазначає, що відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Строк повернення коштів за даним договором встановлений до 31 грудня 2021 року. Таким чином вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 0,2% від суми позики, строк повернення якої не настав, суперечить вимогам ст. 549 ЦК України. Тому суд вважає, що в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

Щодо позовних вимог про розірвання договору позики від 29 квітня 2018 року на суму 109 430,00 грн, укладеного між сторонами, суд зазначає, що відповідно до умов вказаного договору строк повернення позики визначено 31 грудня 2021 року.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Вищевказаним договором не визначено щодо повернення суми позики частинами, сплата відсотків та інші умови повернення суми позики. Таким чином, істотного порушення договору відповідачем в ході судового розгляду не встановлено, а тому позовні вимоги частині розірвання договору задоволенню не підлягають.

Разом з тим, позивачем на підтвердження своїх вимог в частині стягнення з відповідача процентів за договором позики від 29 квітня 2018 року на суму позики 109430 грн. надано розрахунок, згідно якого сума процентів складає 18741,01 грн.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Встановлено, що розрахунок суми процентів за договором від 29.04.2018 про отримання позики на суму 109430 грн. був здійснений позивачем з урахуванням вказаного положення законодавства відповідно до облікової ставки НБУ за період з 29.04.2018 по 16.04.2019.

Розмір нарахованих відсотків в сумі 18741,01 грн не спростовано відповідачем та його представником, іншого розрахунку стороною відповідача не надано, за таких обставин підлягає стягненню з відповідача відсотки за користування коштами в розмірі, визначеному позивачем.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Лист з відмітками повернення коштів ОСОБА_2 , який знаходиться на аркуші справи 75, суд не може прийняти як належний доказ виконання зобов`язань за спірними договорами позики, оскільки з вказаного листа не вбачається по яким договірним зобов`язанням було здійснено повернення коштів, кому саме вони були повернуті, хто розписався за отримання коштів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 23, 611 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 із змінами від 25.05.2001 року №5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду. Одночасно суди повинні з`ясовувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх з тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Проте, позивачем не надано конкретних фактів заподіяння йому моральних чи фізичних страждань та не надано належних доказів на обґрунтування вказаної позовної вимоги..

Твердження позивача про те, що невиконанням відповідачем зобов`язань за договором позики йому спричинено моральну шкоду, оскільки позивач є особою з інвалідністю та через відсутність коштів, які планував використати на придбання ліків, вирішення життєвих проблем, має необхідність змінювати життєві плани, відчував образу, власну беззахисність, несправедливе відношення до себе з боку відповідача, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не підтверджено, як і не обґрунтовано наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими погіршеннями (якщо вони є) та безпосередньо діями або бездіяльністю відповідача.

Крім того, за загальним правилом особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, або у випадках, передбачених нормами ЦК, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України, якою не передбачено такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди.

Умовами укладених між сторонами договорів позики відшкодування моральної шкоди не передбачене.

За таких обставин правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог, тобто в сумі 487,02 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 530, 536, 549, 611, 629, 651, 1046-1050, 1052, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України,суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дострокове розірвання договору позики про стягнення процентів, пені за договорами позики, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 29 квітня 2018 року на суму 85 118 грн. - проценти за користування позикою за період з 29 квітня 2018 року по 16 квітня 2019 року у розмірі 29 961 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одна) гривень 54 копійки; за договором позики від 29 квітня 2018 року на суму 109 430 грн. - проценти за користування позикою за період з 29 квітня 2018 року по 16 квітня 2019 року у розмірі 18741 (вісімнадцять тисяч сімсот сорок одна) грн 01 коп., а всього стягнути 48702 (сорок вісім тисяч сімсот дві) гривні 55 копійок

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 02 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений статтею 354 цього Кодексу продовжується на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованй за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту судового рішення 03 липня 2020 року.

Суддя О.В. Алексєєв