печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5447/20-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2020 р. Суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Кулініча Дмитра Олександровича від 06 грудня 2019 року щодо виправлення описки у назві суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, винесеної у межах виконавчого провадження № 57476849, -

В С Т А Н О В И В:

05.02.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Кулініча Дмитра Олександровича від 06 грудня 2019 року щодо виправлення описки у назві суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, винесеної у межах виконавчого провадження № 57476849, яка передана судді Ільєвій Т.Г. 10.02.2020.

Дослідивши скаргу та додані до неї документи, суддя вважає, що її слід залишити без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч.2 ст.449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст.126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення..

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 6, відповідно до статті 385 ЦПК (нині ст. 449 ЦПК України) скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК (нині ст. 449 ЦПК України).

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Враховуючи те, що скаржник звернувся до суду зі скаргою 03 лютого 2020 року та оскаржує неправомірні дії приватного виконавця щодо винесення постанови від 06 грудня 2019 року, якою виправлено описку у назві суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, винесеної у межах виконавчого провадження № 57476849, зазначаючи, що про існування вказаної постанови йому стало відомо 22.01.2020 року, суд приходить до висновку, що скаржником пропущено строк для звернення до суду із вказаною скаргою.

Відповідно до ч.ч..1, 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Наряду з вказаним, з метою поновлення пропущених строків на звернення до суду з даною скаргою подав заяву про поновлення строків, проте належних доказів, які б могли свідчити про поважні причини пропуску до матеріалів не долучено та в заяві не зазначено.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Суд в даному випадку застосовує аналогію права на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, де передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне скаргу ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Кулініча Дмитра Олександровича від 06 грудня 2019 року щодо виправлення описки у назві суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, винесеної у межах виконавчого провадження № 57476849, залишити без розгляду.

Керуючись ч.ч.1, 5 ст. 81, ст.ст. 126, 127, 260, 261, 353, 354, 447, 449 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Кулініча Дмитра Олександровича від 06 грудня 2020 року щодо виправлення описки у назві суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, винесеної у межах виконавчого провадження № 57476849 - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Г. Ільєва