ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5452/20 Справа № 210/6680/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач-Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року, ухваленого суддею Сільченко В.Є. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю батька.

В обґрунтування позову зазначив, що 18 січня 1987 року бригада в складі монтера колії ОСОБА_2 , монтера колії ОСОБА_3 та електромонтера СЦБ ОСОБА_4 о ОСОБА_5 годині 00 хвилин від чергової по станції «Породна» ОСОБА_6 отримали виробниче завдання на очистку стрілочних переводів, обладнання СЦБ, зв`язку та контактної мережі. О 17 годині стався наїзд тепловозом на монтерів колії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Внаслідок наїзду потерпілі загинули.

Внаслідок смерті батька позивачу завдано моральної шкоди, в одну мить Позивач залишилася без батька, друга, без підтримки, як моральної так і фізичної. Більша частина його життя пройшла та проходить без дорогої для нього людини, якої йому постійно не вистачало. Смерть батька до сьогоднішнього дня завдає нескінченних моральних страждань та переживань. Позивач не може усвідомити, що вже ніколи в своєму житті не побачить свого рідного, батька, не почує його голос, не зможе з ним поспілкуватися, не відчує його тепла та підтримки. Щоденні переживання, самотність призводять Позивача до моральної безпорадності та виснаженості. У зв`язку з чим Позивач просив суд стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку із загибеллю батька 300000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю батька задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю батька на виробництві, грошові кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень без утримання податку на доходи фізичних осіб.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір у розмірі 1000,00 (одну тисячу гривень).

Відповідач, ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що Актом №4 про нещасний випадок встановлено, що причинами настання нещасного випадку стало знаходження монтерів колії на діючій залізничній колії без прийняття достатніх заходів безпеки та низкий рівень трудової дисципліни працівників управління залізничного транспорту Новокриворізького ГЗК. Зокрема батько позива ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.3 «Інструкції з охорони праці для монтерів колії ЗЦ №4 УЗТ НКГЗК, п.1.2 «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту підприємства системи Мінчормет СРСР».

Відповідач вважає, що правові норми на які у позові посилається позивач, не є підставою для покладення на відповідача відповідальності за завдану моральну шкоду спричинену смертю батька. Вказує, що серед причин настання нещасного випадку відсутні технічні причини за які відповідає, безпосередньо підприємство у процесі створення безпечних, нешкідливих умов праці, а тому можна зробити висновок, що наявність протиправних дій відносно ОСОБА_2 з баку відповідача, які б знаходились у причинному-наслідковому зв`язку з його смертю відсутні.

Також, скаржник вважає, що правова норма ч.1 ст.440-1 ЦК України (в редакції 1963 року) на може бути застосована до правовідносин у цій цивільній справі, оскільки правовідносини сторін у даній цивільній справі виникли з приводу відшкодування шкоди, заподіяної працівникові наслідок смерті. Вказує, що позивачем не надано доказів наявності у нього статусу особи, яка має право на відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого, а отже не доведено право на отримання грошових коштів в рахунок відшкодування маральної шкоди спричиненої смертю батька, однак така норма залишена судом поза увагою, що призвело до ухвалення помилкового рішення. Відповідач наголошує на тому, що на момент загибелі батька позивачу було 33 роки і доводів щодо спільного проживання з батьком на момент його смерті чи перебування на обліку особи з інвалідністю, позивач не наводить.

Окрім того, скаржник вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом з відповідача на користь позивача не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та критеріям ст..23 ЦК України. Відповідач зазначає, що судом надано більшу перевагу доказам позивача, що в свою чергу призвело до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , щодо покладення на Відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди, та як наслідок винесення незаконного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с. 12).

Батько Позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років (а.с.6).

Відповідно до Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , причина смерті ОСОБА_2 численні ушкодження кісток скелета і внутрішніх органів (а.с.6).

Актом №102 форми Н-1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом від 26.03.2007 року, встановлено, що 18 січня 1987 року на виконання розпорядження по управлінню залізничного транспорту №37 від 15.01.1987 року, за попереднім узгодженням з профспілковим комітетом підприємства, працівники управління залізничного транспорту згідно з затвердженням оперативним планом на випадок снігопаду, були залучені до роботи у вихідний день.

Бригада в складі монтера колії ОСОБА_2 , монтера колії ОСОБА_3 та електромонтера СЦБ ОСОБА_4 о ОСОБА_5 годині 00 хвилин від чергової по станції «Породна» ОСОБА_6 отримала виробниче завдання на очистку стрілочних переводів, обладнання СЦБ, зв`язку та контактної мережі». Після отримання завдання відповідальним керівником робіт начальником дільниці з експлуатації рухомого складу (вагонів) ОСОБА_7 був проведений інструктаж членам бригади з техніки безпеки з записом в «Журналі інструктажу по техніці « ІНФОРМАЦІЯ_2 », сигналістом була призначена ОСОБА_3 і бригада приступила до виконання робіт. Виконавши одержане від чергової по станції «Породна» ОСОБА_6 завдання враховуючи відсутність снігу, о 14 годині 00 хвилин роботи були припинені і працівники знаходилися у приміщення станції.

О 16 годині 20 хвилин начальник дільниці з експлуатації рухомого складу (вагонів) ОСОБА_7 залишив приміщення станції і попрямував обідати, повідомивши про це начальника зміни.

Члени бригади, які були залучені до очищення стрілочних переводів, за відсутності та без отримання дозволу відповідального керівника робіт, прийняли рішення залишити роботу та відправитись додому.

З цією метою, о 16 годині 45 хвилин, електромонтер СЦБ ОСОБА_4 виїхав зі станції « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на тепловозі № НОМЕР_2 на станцію « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка знаходиться в напрямку його місця проживання, а монтер колії ОСОБА_2 зробив запис у «Книзі огляду колії, стрілочних переводів, обладнання СЦБ, зв`язку та контактної мережі» про закінчення робіт о 18 годині 00 хвилин і разом з монтером колії ОСОБА_3 попрямували пішки по залізничній колії № НОМЕР_3 в напрямку селища Всебратського, розташованого близько 3 км від станції « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В цей час зі станції « ІНФОРМАЦІЯ_2 » черговою по станції ОСОБА_6 по колії №18 був відправлений двосекційний тепловоз 2ТЕ10М заводські номері 2250А і 225 НОМЕР_4 , спереду якого були приєднані 9 думпакрів-самоскидів 2ВС-95, передній з яких в напрямку руху був обладнаний попереджувальною звуковою сигналізацією, під керуванням машиніста тепловозу ОСОБА_8 і помічника машиніста тепловозу ОСОБА_9 , який рухався в напрямку технічного поста «Гірничий».

О 17 годині 00 хвилин стався наїзд зазначеного рухомого складу на монтерів колії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Внаслідок наїзду потерпілі загинули (а.с.8, 11).

Відповідно до п. 7 вказаного Акту причинами нещасного випадку є: знаходження монтерів колії на діючій залізничній колії без прийняття достатніх заходів безпеки (основна причина) та низький рівень трудової дисципліни працівників управління залізничного транспорту Новокриворізького ГЗК (супутня причина) (а.с. 9).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що смерть ОСОБА_2 сталася в результаті нещасного випадку при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку із чим обґрунтовано поклав обов`язок відшкодувати позивачу, як сину потерпілого шкоду, на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і не може погодитись із доводами апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та завищеного розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст.58 Конституції України).

Як роз`яснено у Пленумі Верховного Суду України, у п.5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі ст.450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно ч.1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Стаття 440-1 ЦК України є загальною нормою, такою, що регулює делікатні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю його батька в результаті нещасного випадку на виробництві не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив захистити його порушені права у спосіб стягнення моральної шкоди з відповідача - ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг»", як з винної особи у смерті його батька.

Як зазначено у позовні заяві та підтверджено наданими позивачем доказами, копією Акта №102 про нещасний випадок від 27 березня 2007 року (а.с.7-11), батько позивача ОСОБА_2 працював монтером колії і нещасний випадок, який призвів до його смерті стався саме під час роботи загиблого на підприємстві Новокриворізького гірничо-збагачувального комбінату, правонаступником, якого став відповідач ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг».

Судом перевірено та встановлено, що смерть потерпілого ОСОБА_2 сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідача, який не створив безпечні умови праці, що надає позивачу право на відшкодування моральної шкоди, тому доводи відповідача щодо застосування норм статей 440-1,450, 456 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли на час настання нещасного випадку, не є підставою для покладення на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду спричинену смертю його батька, колегія суддів відхиляє, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, що повно відображено у судовому рішенні.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди.

Суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування позивачу моральної шкоди, врахував, характер та обсяг його душевних страждань, в зв`язку зі смертю близької людини, наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначив до стягнення 100 000,00 гривень, і колегія суддів повністю погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, тому відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди.

Слід зазначити, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: