Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Бурлака Д.О.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Горбач Г.В. ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс» за участю третьої особи Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в місті Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом до філії Комунального підприємства «Київпастранс» Автобусний парк № 2 за участю третьої особи Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в місті Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що з 17 січня 2019 року вона працювала контролером-касиром Автобусного парку № 2 філії Комунального підприємства «Київпастранс». 22 січня 2019 року о 8-00 вона працювала на маршруті № 42 на автобусі марки МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 та біля зупинки «А.Шептицького» стався нещасний випадок при таких обставинах: від різкого гальмування автобусу, позивач не встигла схопитися за поручень та впала на підлогу салону автобусу. Внаслідок падіння позивач отримала травму - закритий черезвертлюговий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 1466. Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-5 від 22 січня 2019 року визнано, що нещасний випадок стався при виконанні трудових обов`язків. У зв`язку з чим просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 11 771,79 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

21 листопада 2019 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс» за участю третьої особи Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в місті Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

08 липня 2020 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва замінено неналежного відповідача філію Комунального підприємства «Київпастранс» Автобусний парк № 2 на належного відповідача Комунальне підприємство «Київпастранс».

08 липня 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача Горбач Г.В. не визнала позовні вимоги. Пояснила, що позивачем не пред`явлено вимоги про визнання незаконним акту розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-5 від 22 січня 2019 року та про встановлення факту нещасного випадку, таким що пов`язаний з виробництвом.

Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в місті Києві у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

З 17 січня по 16 березня 2019 року позивач працювала контролером-касиром Автобусного парку № 2 філії Комунального підприємства «Київпастранс» (а.с. 17).

22 січня 2019 року позивач звернулася до Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги з приводи отриманої травми внаслідок падіння (а.с.25). В подальшому перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні (13-16).

Згідно фіскальних чеків позивачем придбано медикаменти на загальну суму 2 408,75 грн. (а.с. 10-12).

З 22 січня 2019 року по 13 лютого 2019 року відповідачем проведено розслідування нещасного випадку, що стався 22 січня 2019 року та складено акт за формою Н-5 , яким комісією визнано випадок таким, що не пов`язаний з виробництвом (а.с. 6-8, 9).

Позивач просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 11 771,79 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 22 січня 2019 року під час виконання трудових обов`язків вона отримала травму внаслідок падіння через гальмування автобуса.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача скористався своїм правом подачі відзиву на позов, відповідно до якого представник заперечує проти позову в повному обсязі, 23 січня 2019 року повідомлено про нещасний випадок, який стався з позивачем 22 січня 2019 року. У ході проведення розслідування відібрані пояснювальні записки від позивача та осіб, причетних до нещасного випадку, комісія визнала,, що випадок, не пов`язаний з виробництвом та обмежилася оформленням акту за формою Н-5. Викладені обставини унеможливлюють покладення відповідальності на відповідача.

На підтвердження відзиву представник відповідача надано матеріали розслідування нещасного випадку, що стався 22 січня 2019 року (а.с.42-49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64-68, 69, 70, 71, 72, 73-76, 77-79, 80-84, 85, 86, 87-88).

Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в місті Києві не скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина друга статті 153 КЗпП України).

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В законодавстві України визначення поняття нещасного випадку на виробництві міститься в постанові Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, якою затверджено Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві.

Згідно п. 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є:

1) виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні;

2) перебування на робочому місці, на території підприємства* або в іншому місці для виконанням потерпілим трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу;

3) підготовка до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення;

4) виконання завдань відповідно до розпорядження роботодавця в неробочий час, під час відпустки, у вихідні, святкові та неробочі дні;

5) проїзд на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підприємству, або іншому транспортному засобі, наданому роботодавцем відповідно до укладеного договору;

6) використання власного транспортного засобу в інтересах підприємства з дозволу або за письмовим дорученням роботодавця чи безпосереднього керівника робіт;

7) виконання дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не належать до його трудових (посадових) обов`язків, зокрема із запобігання виникненню аварій або рятування людей та майна підприємства, будь-які дії за дорученням роботодавця; участь у спортивних змаганнях, інших масових заходах та акціях, які проводяться підприємством самостійно або за рішенням органів управління за наявності відповідного розпорядження роботодавця;

8) ліквідація наслідків аварії, надзвичайної ситуації техногенного або природного характеру на виробничих об`єктах і транспортних засобах, що використовуються підприємством;

9) надання підприємством шефської (благодійної) допомоги іншим підприємствам, установам, організаціям за наявності відповідного рішення роботодавця;

10) перебування потерпілого у транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо настання нещасного випадку пов`язане з виконанням потерпілим трудових (посадових) обов`язків або з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів чи середовища;

11) прямування потерпілого до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженим маршрутом або до будь-якого об`єкта за дорученням роботодавця;

12) прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням, у тому числі на транспортному засобі будь-якого виду та форми власності;

13) раптова серцева смерть потерпілого внаслідок гострої серцево-судинної недостатності під час перебування на підземних роботах (видобування корисних копалин, будівництво, реконструкція, технічне переоснащення і капітальний ремонт шахт, рудників, копалень, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд, проведення геологорозвідувальних робіт під землею) або після підйому потерпілого на поверхню з даною ознакою, що підтверджено медичним висновком;

14) скоєння самогубства працівником плавскладу на суднах морського, річкового та рибопромислового флоту в разі перевищення обумовленого колективним договором строку перебування у рейсі або його смерті під час перебування у рейсі внаслідок впливу психофізіологічних, небезпечних чи шкідливих виробничих факторів;

15) оголошення потерпілого померлим унаслідок його зникнення, пов`язаного з нещасним випадком під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків;

16) заподіяння тілесних ушкоджень іншою особою або вбивство потерпілого під час виконання чи у зв`язку з виконанням ним трудових (посадових) обов`язків або дій в інтересах підприємства незалежно від початку досудового розслідування, крім випадків з`ясування потерпілим та іншою особою особистих стосунків невиробничого характеру, що підтверджено висновком компетентних органів;

17) одержання потерпілим травми або інших ушкоджень внаслідок погіршення стану його здоров`я, яке сталося під впливом небезпечного виробничого фактора чи середовища у процесі виконання ним трудових (посадових) обов`язків, що підтверджено медичним висновком;

18) раптове погіршення стану здоров`я потерпілого або його смерті під час виконання трудових (посадових) обов`язків внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів та/або факторів важкості чи напруженості трудового процесу, що підтверджено медичним висновком**, або якщо потерпілий не пройшов обов`язкового медичного огляду відповідно до законодавства, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку;

19) перебування потерпілого на території підприємства або в іншому місці роботи під час перерви для відпочинку та харчування, яка встановлюється згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, технологічної перерви, а також під час перебування на території підприємства у зв`язку з проведенням виробничої наради, одержанням заробітної плати, проходженням обов`язкового медичного огляду тощо або проведенням з дозволу чи за ініціативою роботодавця професійних та кваліфікаційних конкурсів, спортивних змагань та тренувань чи заходів, передбачених колективним договором, якщо настання нещасного випадку пов`язано з впливом небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком.

Відповідно до цієї постанови нещасним випадком на виробництві визнається обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталася у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Судом встановлено, що актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 22 січня 2019 року за формою Н-5 визнано випадок таким, що не пов`язаний з виробництвом.

Оскільки позивачем не пред`явлено вимоги про визнання незаконним акту розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-5 від 22 січня 2019 року та про встановлення факту нещасного випадку, таким що пов`язаний з виробництвом, тому суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс» за участю третьої особи Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в місті Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 46, 129 Конституції України, ст. ст. 173, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс» за участю третьої особи Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в місті Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 липня 2020 року.

Суддя Н.Є.Арапіна