РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/18370/19

Провадження № 2/638/1247/20

17.06.2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Подус Г.С.

секретар судового засідання - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" Харківської міської ради про поновлення на роботі,

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" Харківської міської ради про поновлення на роботі.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він працював лікарем-нейрохірургом нейрохірургічного відділення №1 з 07.09.1993 року. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.07.2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій у лікарських закладах строк на два роки. Наказом головного лікаря КНП "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" Харківської міської ради №827-ос від 31.10.2019 року звільнено ОСОБА_1 у зв`язку з позбавленням права обіймати посаду, ст. 32 КВК України, п. 7 ст. 36 КЗпП. Однак позивач вказує, що відповідно до його посадової інструкції, він не виконує жодних організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи без її участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву Вх. №64489 від 24.12.2019 року, в якому проти задоволення позову заперечував, вказав, що у вироку вказано, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді лікаря-нейрохірурга під час складання виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма №027/о) та її підписання, є службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими функціями, тому позивача було правомірно звільнено з роботи.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з наказом головного лікаря комунального закладу охорони здоров`я "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" від 07.09.1993 року за №233-к прийнятий на посаду лікаря-нейрохірурга нейрохірургічного відділення №1.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.07.2019 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України та призначено йому покарання за ч.1 ст. 368 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17000 ( сімнадцяти тисяч гривень), з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій у лікарських закладах строком на два роки. Вирок набрав законної сили 20.08.2019 року.

Наказом головного лікаря комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" №827-ос від 31.10.2019 року звільнено ОСОБА_1 , як лікаря нейрохірурга нейрохірургічного відділення №1, 31.10.2019 року у зв`язку з позбавленням права обіймати посаду, ст. 32 КВК України, п. 7 ст. 36 КЗпП.

Відповідно до п.7 ст.36 Кодексу законів про працю України підставою припинення трудового договору є набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про хабарництво" від 26.04.2002 року № 5 вказано, що організаційно розпорядчі обов`язки - це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організація незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ, організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Дослідивши посадову інструкцію лікаря-нейрохірурга нейрохірургічного відділення №1 від 18.03.2013 р. №130, та №450 від 17.09.2019 року, суд прийшов до висновку, що посада лікаря-нейрохірурга нейрохірургічного відділення №1 комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», яку обіймав ОСОБА_1 на момент звільнення, не передбачає виконання організаційно-розпорядчих обов`язків, оскільки наказу про покладення на нього таких обов`язків не було, він в своєму підпорядкуванні не мав інших працівників, не керував діяльністю таких осіб, не організовував їх роботу, не був наділений повноваженнями накладати адміністративні стягнення.

Таким чином звільнення позивача з роботи було безпідставним.

Посилання позивача на те, що позивач виконує організаційно-розпорядчі функції при заповнені медичної картки є необґрунтованими, з огляду на те, що єдиним правовим документом який визначає обсяг повноважень того чи іншого працівника установи чи організації є його посадова інструкція, а тому, суд враховує, що на момент звільнення ОСОБА_1 не мав повноважень які можливо було б віднести до організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суду не надано жодного доказу, який би ствердив, що позивач, перебуваючи на посаді лікаря-нейрохірурга нейрохірургічного відділення №1, не виконував організаційно-розпорядчі обов`язки, тому наказ про його звільнення з посади лікаря-нейрохірурга нейрохірургічного відділення №1 є безпідставним і незаконним, а тому підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на роботі.

Виходячи з вищенаведеного, суд і приходить до висновку про необхідність поновлення позивача на роботі, оскільки його звільнення було проведено з порушенням законодавства.

В зв`язку з задоволенням позовних вимог, з Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" Харківської міської ради необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 840,80 грн.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" Харківської міської ради про поновлення на роботі - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» №827-ос від 31.10.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-нейрохірурга нейрохірургічного відділення №1, відповідно до п. 7 ст. 36 КЗпП.

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-нейрохірурга нейрохірургічного відділення №1 комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова».

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допустити до негайного виконання.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" Харківської міської ради () судовий збір в дохід держави у розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26.06.2020 року.

Головуючий -