Номер провадження: 22-ц/813/3936/20
Номер справи місцевого суду: 509/3728/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Янковської Інни Валентинівни на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "МТБ БАНК" до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року представник ПАТ «МТБ Банк» звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи це тим, що між Відкритим акціонерним товариством «МТБ» правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» та ОСОБА_1 , 31.10.2007 року було укладено кредитний договір № 385/FО. Забезпеченням по укладеному кредитному договору виступає: іпотека нерухомого майна, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,1 гектарів, що розташована за цією ж адресою відповідно до Іпотечного договору укладеного між банком та ОСОБА_1 , посвідченого 31.10.2007 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області за реєстровим № 6388. Позивач зазначає, що ПАТ «МТБ БАНК» та ОСОБА_1 прийшли до згоди щодо добровільного урегулювання виниклої заборгованості за кредитним договором, шляхом передачі Банку права власності на предмети іпотеки а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці приватною власністю, площею 1 000,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1 га, з них ріллі - 0,1 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради АДРЕСА_1 . Однак, з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, Банку як Іпотекодержателю, стало відомо про наявність арештів накладених на майно, що передано Банку в іпотеку, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 вересня 2019 року позов ПАТ «МТБ БАНК» задоволено. Скасовано арешт, накладений на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці приватною власністю, площею 1 000,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею 0,1 га, з них ріллі - 0,1 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, с. Лиманка (Мізікевича), ж/м "Совіньйон", вул. Південна, ділянка АДРЕСА_1 , накладений: постановою про арешт майна боржника ВП 57979916, виданий 27.12.2018 р., головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевіч С.В.; постановою про арешт майна боржника ВП 56051371, виданий 04.04.2018 р., державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В.

Виключено з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наступні записи про обтяження: 29687300 (спеціальний розділ), 25594545 (спеціальний розділ), 29686821 (спеціальний розділ), 25432664 (спеціальний розділ).

Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ БАНК" - судовий збір у розмірі 1921,00 грн. з кожного.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Янковська Інна Валентинівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 вересня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Належним чином повідомлені учасники справи до судового засідання, призначеного на 09.06.2020 року на 14.00 годину не з`явилися.

Від представника відповідача - Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та від відповідача ОСОБА_1 заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Від представника ПАТ «МТБ Банк» надійшла заява про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з введенням на території України карантину через COVID-19.

Іншої мотивації у заяві не наведено, в тому числі мотивів за яких особиста присутність позивача в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги дійсно є необхідною чи обов`язковою з огляду на те, що всі доводи позивачем були викладені під час розгляду справи в суді першої інстанцій і у разі необхідності надання додаткових пояснень, представник позивача мав достатній час і не був позбавлений реальної можливості зробити це шляхом викладення таких пояснень у письмовому вигляді або поданням заяви про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомлених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, скасовуючи арешт, накладений на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці приватною власністю, площею 1 000,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 0,1 га. за цією ж адресою, суд першої інстанції виходив з того, що:

-пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки;

-наявність арештів накладених постановами про арешт майна боржника на іпотечне майно перешкоджає позивачу реалізувати своє право, оскільки обтяжене майно не підлягає відчуженню;

-оскільки право застави (іпотеки) позивача виникло раніше накладених державними виконавцями арештів на майно ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, то позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам і заснований на законі.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- 31.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «МТБ» правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 385/FО;

- згідно з іпотечним договором від 31.10.2007 року, укладеним між Банком та ОСОБА_1 , в якості забезпечення за укладеним кредитним договором в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,1 гектарів, що розташована за цією ж адресою. Іпотечний договір, посвідчений 31.10.2007 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області за реєстровим № 6388;

- ПАТ «МТБ БАНК», ОСОБА_1 прийшли до згоди щодо добровільного урегулювання виниклої заборгованості за Кредитним договором № 385/FО від 31.10.2007 року, шляхом передачі Банку права власності на предмети іпотеки, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці приватною власністю, площею 1 000,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,1 га, з них ріллі - 0,1 га, яка розташована на території АДРЕСА_2 селищної ради АДРЕСА_1 ;

-відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на нерухоме майно, що є предметами іпотеки, накладено арешт, зокрема: постановою про арешт майна боржника ВП 57979916, винесеною головним державним виконавцем Булахевіч С.В. відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 27.12.2018 року та постановою про арешт майна боржника ВП 56051371, винесеною державним виконавцем Щегловою Є.В. відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 04.04.2018 року.

Статтями 546 та 575 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Окремим видом застави є іпотека.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами шостою та сьомою ст.3 Закону України «Про іпотеку»:

-у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки;

-пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Іпотекодержатель нерухомого майна, право якого зареєстроване в установленому законом порядку, має право на звернення з позовом про скасування заборони на нерухоме майно, якщо вважає, що такими діями порушені його права, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16-ц.

Забороною відчуження нерухомого майна, на користь особи, що не є іпотекодержателем, порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Такий правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 31.10.2018 у справі №923/1105/17 (ЄДРСРУ № 77586100), від 19 червня 2019 року у справі №825/1764/16 (ЄДРСРУ №82473109), від 17.10.2019 у справі №822/1426/16 (ЄДРСРУ № 84987811).

Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Виходячи з аналізу частин 1, 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», Верховний суд дійшов висновку, що для спорів про зняття арешту з майна, яке особа (не боржник у виконавчому провадженні) вважає своїм, встановлено певний порядок судового вирішення.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

У разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно.

А спір, який виник між іпотекодержателем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами), з приводу зняття арешту з нерухомого майна не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №810/3508/16, та узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 22.08.2018 у справі №658/715/16-ц, від 13.03.2019 у справах №815/2969/16 та №815/615/16-ц.

Встановивши, що спірне нерухоме майно, про зняття арешту з якого заявлені вимоги, є іпотечним, на них державною виконавчою службою накладено арешт (що підтверджується належними доказами і визнається всіма сторонами по справі), іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя і ці об`єкти територіально розташовані на території Овідіопольського району Одеської області, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вимоги про скасування арешту на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці приватною власністю, площею 1 000,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 0,1 га. за цією ж адресою підлягають задоволенню.

При цьому виходячи з суб`єктного складу відповідачів - орган державної виконавчої служби та боржник, який є фізичною особою, не суб`єктом господарської діяльності, суд першої інстанції вірно розглянув справу по суті в межах цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 2-1409/11, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України, так як накладені державними виконавцями арешти фактично забезпечують належне виконання зобов`язання боржника зі сплати виконавчого збору, є неспроможними виходячи з такого.

У справі № 2-1409/11 боржником оскаржувалися правомірність постанови головного державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні та дії державного виконавця щодо не зняття арешту з належного їй нерухомого майна.

Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Зазначена скарга на дії державного виконавця стосується забезпечення стягнення щодо виконавчого збору, усі питання по виконанню якого вирішуються в порядку адміністративного судочинства. При цьому законність накладеного виконавцем арешту на земельну ділянку залежить від наявності підстав для стягнення із боржника виконавчого збору, так як арешт після закінчення виконавчого провадження не знято саме з метою забезпечення стягнення з боржника виконавчого збору. Вимоги про зняття арешту із вказаного нерухомого майна є пов`язаними з вирішенням питання щодо стягнення виконавчого збору, яке не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі в цій частині вимог скарги підлягає закриттю. Ці вимоги повинні розглядатися разом із вимогами скарги боржника про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця про стягнення виконавчого збору у порядку адміністративного судочинства.

У справі, судове рішення в якій переглядається в апеляційному порядку, заявлені іпотекодержателем позовні вимоги не пов`язані з оскарженням правомірності накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження арешту, а також із не зняттям державним виконавцем арешту з належного боржнику майна. Предметом позову є зняття арешту у зв`язку з пріоритетністю іпотеки, яка виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотеко держателя і враховуючи, що вимоги заявлені в тому числі і до боржника, який є фізичною особою не суб`єктом підприємницької діяльності, суд першої інстанції обгрунтовано розглянув справу по суті в межах цивільного судочинства, не порушивши правил територіальної підсудності і зважаючи на наведені в цій постанові обґрунтування, правильно по суті задовольнив заявлений позов.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуальних норм щодо суб`єктного складу, з огляду на те, що відділ ДВС мав виступати третьою особою, а не співвідповідачем разом з боржником, а особа в інтересах якої накладався арешт мала бути співвідповідачем разом з боржником, є неспроможними, оскільки апелянт не наділений повноваженнями представляти інтереси стягувача, в інтересах якого накладався арешт, а наведені доводи, що апелянт мав бути залучений лише в якості третьої особи, само по собі не свідчить, що це призвело до неправильного вирішення справи по суті і як слідство про достатність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з наведених обставин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Янковської Інни Валентинівни - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 03.07.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова