Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6061/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю представника

позивача адвоката Чакалова Р.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Павлівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Павлівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31.10.2018, виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, актовий запис № 2893.

Померла ОСОБА_3 на день смерті постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 22.12.2010 склала заповіт на ім`я ОСОБА_1 , згідно якого заповіла позивачу все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй і на що вона за законом матиме право, що підтверджується заповітом від 22.12.2010, зареєстрованого в реєстрі за № 3-3078, який посвідчений державним нотаріусом Другої Черкаської нотаріальної контори.

Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: на квартиру, площею 43,8 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності б/н, видане виконавчим комітетом Черкаської міської ради 08.06.1998, що підтверджується довідкою КП «ЧООБТІ» № 2274 о від 23.04.2019 року.

Позивач у встановлені законом строки звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. та прийняла спадщину, що підтверджується її заявою, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 35/02-14 від 16.04.2019 року, спадкова справа 15-2019. Тобто, спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , які виявили бажання прийняти спадщину являється лише позивач.

15.07.2019 позивач звернулася до приватного нотаріуса Ткаченко І.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на спадкове майно, яке складається з вказаної вище квартири. 16.07.2019 приватний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій з мотивів того, що згідно п. 4.12. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. У відповідності до п. 4.15, 4.18 зазначеного порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Спадкоємець не надав правовстановлюючий документ на квартиру для вчинення нотаріальної дії, пояснюючи це його втратою. У зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я позивача, відмовлено.

Отже, позивач прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , однак існують певні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, так як втрачені правовстановлюючі документи на квартиру. А відтак, порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку.

Враховуючи викладене вище, позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 01.08.2019 прийнято до провадження справу та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Представник Черкаської міської ради за довіреністю Слинько М.Г. 09.10.2019 подав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволені позову з огляду на таке. З позовної заяви позивача з посиланням на відповідні норми ЦК України не вбачається, норм, які б давали підстави визнати за нею право власності в порядку спадкування в разі втрати правовстановлюючих документів. Єдиною нормою матеріального права, яка дає підстави для визнання права власності на майно в разі втрати правовстановлюючих документів, є норми статті 392 ЦК України, відповідно до яких власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом поряду, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 3.3. вищевказаного листа, у випадку відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв`язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію. У листі Державної реєстраційної служби України від 15.01.2013 №12-06-15-13 «Щодо видачі дублікатів втрачених або зіпсованих документів» зазначається наступне: «Слід констатувати, що чітке визначення терміна "дублікат" в чинному законодавстві відсутнє, проте з практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції дублікатом є другий примірник документа, що має таку саму юридичну силу, як і оригінал. Тобто дублікат документа повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин. За загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа лише суб`єкт, що видавав такий документ, може видати його дублікат. При цьому, втрата чинності нормативно-правовим актом, на підставі якого відповідний суб`єкт видавав документ, не є підставою для відмови у видачі дубліката документа. Єдиною підставою, за наявності якої видача дубліката документа не може бути здійснена суб`єктом, який видав такий документ, є ліквідація (припинення діяльності) такого суб`єкта. У такому випадку видача дубліката документа здійснюється правонаступником відповідного суб`єкта або архівною установою (якщо передбачається передача документів до архіву). Статтею 53 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Із запровадженням з 1 січня 2013 року в Україні системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводиться, зокрема, органами державної реєстрації прав - структурними підрозділами територіальних органів Міністерства юстиції (стаття 6)»

Представник відповідача зазначив, що варто звернути увагу суду на позицію ВС/КЦС в постанові від 24.07.2019 по справі №2-6322/04, де судом було висловлено наступну правову позицію: «За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають». Отже, враховуючи вищевикладене, в разі втрати власником правовстановлюючого документа і не можливості його відновлення в передбаченому законом порядку, особа може звернутися до суду про визнання права власності на це майно. Як вже зазначалося вище, спосіб відновлення втрачених документів чинним законодавством передбачений і позивачем не наведено належних підстав, які б перешкоджали йому скористатися можливістю відновити втрачені документи в передбачений законодавством спосіб, а тому враховуючи вищевикладене, вважають позов необгрунтованим належним чином, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.11.2019 зобов`язано приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. надати до суду: інформацію із спадкового реєстру щодо спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла у жовтні 2018 ІНФОРМАЦІЯ_2 ., про всіх спадкоємців, про чинні заповіти, відмову від прийняття спадщини, усунення від спадщини, відомості про видані та отримані свідоцтва про право на спадщину після її смерті, копії заяв осіб, які звернулися до нотаріуса про прийняття спадщини, копій претензій кредиторів.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Чакалов Р.К. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, що наведені у позовній заяві. Крім того, зазначив, що судові витрати слід залишити за позивачем. Також, додав, що позивач не може отримати дублікат правовстановлюючого документу на нерухоме майно, оскільки не є власником такого майна, а тому звернення до суду із цим позовом, є єдиним способом захисту прав позивача.

Представник відповідача за довіреністю Слинько М.Г. в судове засідання не з`явився, до початку 28.05.2020 надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі з підстав вказаних в письмових поясненнях.

У судове засідання приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. не з`явилася, до початку 13.05.2020 надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі. Письмові пояснення по суті позову не подано.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 22.12.2010 склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Березій І.І.

В жовтні 2018 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видано Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом.

Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується матеріалами спадкової справи, що надані до суду приватним нотаріусом Ткаченко І.П.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності № 465 від 08.06.1998 року, технічного паспорта від 06.06.1998, ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. від 16.07.2019 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме: правовстановлюючого документа на квартиру.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно із матеріалами спадкової справи № 15-2019 від 16.04.2019 після смерті в жовтні 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 16.04.2019 до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як спадкоємець за заповітом. Факт прийняття спадщини стверджується поданням заяви у встановлений законом шестимісячний термін з дня відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом не було видано, оскільки правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_2 втрачений.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_3 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінета Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, не передбачено видачу дублікатів свідоцтв про право власності та реєстрація права власності за особою, що втратила правовстановлюючий документ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частинами першою, другою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у неї правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на квартиру, що належала померлій ОСОБА_3 (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема, - оформленню спадщини нотаріусом. Відтак, враховуючи наявність заповіту, відсутність відомостей про спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадковому майні, вимога про визнання за позивачем права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, підлягає задоволенню. На думку суду, доводи відповідача щодо обґрунтованості заперечень проти позову є безпідставними, оскільки позивач не є власником нерухомого майна і отримати дублікат правовстановлюючого документу на нерухоме майно, не може. Крім того, представник позивача адвокат Чакалов А.К. звертався до виконавчого комітету Черкаської міської ради щодо надання ОСОБА_1 дубліката свідоцтва про право власності від 08.06.1998р. на квартиру АДРЕСА_2 (лист від 12.11.2019р. №12/11/19), на що отримано відповідь від директора Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради Удод І.І. від 21.11.2019р. №24723-01-2, за якою вказано, що дублікат свідоцтва про право власності видається у разі його втрати, пошкодження, крадіжки на підставі письмового звернення власника (співвласника) про видачу дубліката. Отже, дані обставини є такими, що дають підстави суду задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , враховуючи той спосіб захисту, що обраний нею.

Дослідивши наявні докази по справі, на предмет їх належності, допустимості і переконливості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судові витрати слід залишити за позивачем, враховуючи думку позивача, що висловлена його представником під час розгляду справи. Крім того, такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові ВС від 29 серпня 2019 року по справі № 689/561/16-ц.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 89, 259, 268, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 354 ЦПК України щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий: С. М. Позарецька