Ухвала

Іменем України

13 липня 2020 року

м. Київ

справа № 520/9799/19

провадження № 61-6611ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання знести самочинно збудоване майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист права власності та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання знести самочинно збудоване майно.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про відвід судді Калашнікової О. І.

Заява мотивована тим, що суддя Калашнікова О. І. є необ`єктивною, оскільки у судовому засіданні 16 вересня 2019 року висловила сумнів щодо правомірності ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, а також судового рішення, ухваленого у 2012 році та яким визнано право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок. Крім того, клопотання позивача про зупинення провадження у даній справі залишено без задоволення.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд задовольнити заяву про відвід судді Калашнікової С. В.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Калашнікової О. І. залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді. Згідно з частиною другою статті 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, ОСОБА_1 про зазначені в заяві обставини знала 16 вересня 2019 року, а із заявою про відвід судді звернулась до суду лише 23 вересня 2019 року. Отже, заява ОСОБА_1 , про відвід судді Калашнікової О. І. підлягає залишенню без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 04 грудня 2019 року, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси

від 04 грудня 2019 року повернуто скаржнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що статтею 353 ЦПК України встановлено вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду. Разом з тим, за змістом вказаної норми, апеляційне оскарження ухвали суду про залишення без розгляду заяви про відвід судді не передбачено, тому відповідно до вимог пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що законодавець не наводить обмежень щодо виду ухвал, які підлягають оскарженню, зокрема, не має виключення і щодо оскарження ухвали, пов`язаної з питанням відводу судді.

Також у касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст ухвали Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року отримано 10 березня 2020 року.

Також скаржник вказує, що судове засідання апеляційного суду 04 лютого 2020 року відбулося за її відсутності, 14 лютого 2020 року ОСОБА_1 виїхала за межі України, повернулася - 09 березня 2020 року (вказане підтверджується штампами про перетин кордону у закордонному паспорті). Наступного дня, тобто 10 березня 2020 року, у поштовому відділенні отримала ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про захист права власності та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання знести самочинно збудоване майно.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про відвід судді Калашнікової О. І.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Калашнікової О. І. залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 04 грудня 2019 року, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси

від 04 грудня 2019 року повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси

від 04 грудня 2019 року повернуто скаржнику з тих підстав, що ухвала суду першої інстанції про залишення без розгляду заяви про відвід судді не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Частиною першою статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

У цьому переліку відсутня така ухвала як ухвала про залишення без розгляду заяви про відвід суддіу справі.

Отже, зазначена ухвала суду першої інстанціїне може бути оскаржена в апеляційному порядкудо ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України,

є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду

від 11 березня 2020 року у справі № 2-5151/09 (провадження

№ 61-23268св19).

Згідно з пунктом 4 частини п`ятою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Про повернення апеляційної скарги постановляється ухвала, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина сьома статі 357 ПЦК України).

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає апеляційному оскарженню, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвала Київського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2019 року, якою залишено без задоволення заяву про відвід судді, на підставі частини першої статті 353 ЦПК України не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги заявнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України у справі не є такою, якою закінчується розгляд справи, а тому вона підпадає під перелік ухвал, зазначених у частині четвертій статті 394 ЦПК України, у касаційному перегляді яких може бути відмовлено через необґрунтованість касаційної скарги.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте, такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (справа «Воловік проти України», заява № 15123/03, від 06 грудня 2007 року).

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки апеляційним судом не порушено норми процесуального права

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання знести самочинно збудоване майно, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко