ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4291/19 Номер провадження 22-ц/814/1365/20Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Пікуль В.П., Панченка О.О., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Монолітбудсервіс» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Монолітбудсервіс» про стягнення заробітної плати та витребування трудової книжки, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПП «Монолітбудсервіс» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, невиплаченої при звільненні та видачу трудової книжки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 31.01.2019 по 13.04.2019 він працював на ПП «Монолітбудсервіс». Надав заяву про звільнення з посади за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Вказує, що роботодавець повідомив про необхідність двотижневого відпрацювання. Позивач вказує, що після звільнення 13.04.2019 та до цього часу заробітна плата за березень-квітень 2019, не виплачена, трудова книжка в день звільнення не видана, повний розрахунок не проведено. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в розмірі 4694,13 грн., зобов`язати відповідача видати трудову книжку.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто з приватного підприємства «Монолітбудсервіс» () на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 4694,13 грн.

Стягнуто з приватного підприємства «Монолітбудсервіс» () на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Зобов`язано приватне підприємство «Монолітбудсервіс» видати ОСОБА_1 трудову книжку.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19.02.2020 року вищевказане заочне рішення скасоване і призначено справу до розгляду у спрощеному провадженні з викликом сторін.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до приватного підприємства «Монолітбудсервіс» про стягнення заробітної плати та витребування трудової книжки - задоволено.

Стягнуто з приватного підприємства «Монолітбудсервіс» () на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 4694,13 грн.

Стягнуто з приватного підприємства «Монолітбудсервіс» () на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 768,40 грн.

З даним рішенням суду не погодилося приватне підприємство «Монолітбудсервіс» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 березня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема вказує, що ніякої заяви про звільнення за власним бажанням Позивач не подавав, а навпаки існує інший наказ №9 про звільнення ОСОБА_1 за прогули без поважних причин з 22.04.2019 року та відповідні акти про відсутність на роботі, які йому передували. Вказує, що ОСОБА_1 ні за розрахунком, ні за отриманням трудової книжки до ПП «Монолітбудсервіс» не звертався, і ніяких перешкод щодо їх отримання відповідачем не чиняться і нечинилося. Вважає, що позивач зловживає своїми правами, оскільки небажає зробити це у позасудовий спосіб.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 працював на ПП «Монолітбудсервіс» з 31.01.2019 з окладом згідно штатного розпису.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 29.05.2019 року, датований 30.05.2019 року за № 2650/16-31-51-55 щодо ОСОБА_1 наявний запис про дату прийому на роботу - 31.01.2019 року.

Нарахована заробітна плата за квартал 2019 року становить 9165,60 грн.

Згідно актів про відсутність на роботі ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин: 16.04.2019 року, 17.04.2019 року, 18.04.2019 року, 19.04.2019 року та 22.04.2019 року.

Відповідно до наказу Приватного підприємства «Монолітбудсервіс» №9 від 23.04.2019 року «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 22 квітня 2019 року звільнено з посади охоронника за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 4694, 13 грн. за період з 15.03.2019 по 13.04.2019 року, з розрахунку середньоденної заробітної плати 225,53 грн., яка помножена на кількість робочих днів 21.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як постає з пояснень позивача та не спростовано відповідачем, трудова книжка позивачу у день звільнення не вручена та не проведений повний розрахунок при звільненні, тому з огляду на викладене вимоги позивача є обгрунтованими та доведеними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Таким чином, приведені в апеляційних скаргах доводи про те, що суд не дав оцінки наданих сторонами доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно братидо уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Монолітбудсервіс» - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2020 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ В.П. Пікуль _______________ О.О. Панченко