Справа № 621/346/20
Пр. № 2/621/382/20
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання Акулова А.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір аліментів, що визначений судовим наказом судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2019 у справі №621/1501/19, змінивши вид стягнення, та стягнути з нього аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позову зазначив, що з 07.07.2015 він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та на даний час шлюб не розірвано. Справа по розірвання шлюбу перебуває в провадження Зміївського районного суду Харківської області. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2019 у справі № 621/1501/19 з нього були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову 05.06.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Станом на день стягнення аліментів він був працевлаштований - служив в ДСНС України. З 03.02.2020 його було звільнено і на даний час він ніде не працює. Крім того, його батько став непрацездатним за станом здоров`я, у зв`язку із чим йому було присвоєно 3 групу інвалідності, проведено хірургічне втручання по видаленню пухлини.

Тобто, з моменту ухвалення судового наказу про стягнення аліментів, його матеріальний стан змінився.

Розмір аліментів рахується виконавчою службою виходячи з середнього заробітку у межах Харківської області, який складає понад 9000 грн.

Зменшення розміру аліментів, які він має наміри сплачувати на утримання сина, в жодному разі не може вважатися тим, що він має наміри ухилитися від їх сплати, а лише те, що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Таким чином, враховуючи, що з моменту ухвалення судового наказу про стягнення аліментів його матеріальне становище змінилось, то за таких обставин необхідно зменшити розмір аліментів, змінивши вид стягнення.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 27.02.2020 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 20.03.2020.

17.03.2020 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у позові з наступних підстав.

З 07.07.2015 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . На даний час позовна заява по розірвання шлюбу перебуває в провадження Зміївського районного суду Харківської області. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2019 року з ОСОБА_1 , який є позивачем у даній справі, були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_4 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 05.06.2019 до досягнення дитиною повноліття.

За судовим наказом від 20.06.2019 року ОСОБА_1 сплачував аліменти на утримання сина до січня 2020 року включно.

З лютого 2020 року позивачем ОСОБА_1 аліменти сплачуються не в повному обсязі, а в розмірі 1200 грн, який він сам встановив, всупереч розміру, визначеному судовим наказом судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2019 року.

Відповідач, вважає, що позивачем ОСОБА_1 не доведено факт погіршення його матеріального становища та не заслуговують на увагу його посилання на змінення матеріального стану, оскільки 03.02.2020 його було звільнено з ДСНС України у Харківській області і на даний час він не працює. На думку відповідача позивач ОСОБА_1 навмисно поводив себе на службі так, що його було звільнено.

Вважає, що втрата позивачем ОСОБА_1 роботи внаслідок накладання на нього дисциплінарного стягнення не є обставиною, яка б свідчила про незалежне від його волі погіршення матеріального становища. Втративши роботу, внаслідок систематичного невиконання умов контракту, тобто умисних, винних дій, позивач ОСОБА_1 залишився здоровим, працездатним чоловіком, здатним, при бажанні, обрати нову роботу, працювати та сплачувати аліменти малолітньому сину.

Відповідач зазначає, що батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 з часу реєстрації з позивачем шлюбу, ніколи не був членом їхньої сім`ї та ніколи не перебував на утриманні позивача, оскільки він, як інвалід З групи, перебуває на обліку у Пенсійному Фонді України та отримує пенсію по інвалідності. Як інвалід 3 групи загального захворювання останній за бажанням може працювати. Матір позивача - ОСОБА_7 також не є утриманкою, оскільки є працездатною особою і не працює з власних міркувань. Батьки позивача не працевлаштовуються на роботу у зв`язку з тим, що вони утримують велику пасіку у 200 вуликів у с. Черемушна Зміївського району, які приносять останнім великий дохід.

20.03.2020 за клопотанням позивача розгляд справи відкладено.

27.03.2020 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності та заперечує проти задоволення позовних вимог.

В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутністю учасників справи на підставі наявних у ній даних та доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 сторони перебувають у шлюбі з 05 липня 2015 року (а.с.10) та згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

На підставі судового наказу Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2019 на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 05.06.2019 до досягнення дитиною повноліття. (а.с.13)

Відповідно до довідки виконавчого комітету Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області від 03.02.2020 №02-28/152 позивач ОСОБА_1 має склад сім`ї: батька ОСОБА_6 , матір - ОСОБА_8 та брат - ОСОБА_9 (а.с.23, 24)

Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 , свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_4 , батьками позивача ОСОБА_10 є ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.с.9, 11).

З копій протоколу операції №333/2 від 08.09.2017, виписки із медичної картки стаціонарного хворого №13914 від 04.10.2017, довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.02.2019, виписки №5351 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 22.12.2017 вбачається, що ОСОБА_6 встановлено діагноз аденокарцинома сигмоподібної кишки Т4N1M0, проведено лапароскопічну резекцію сигмовидної кишки, дренування черевної порожнини та має супутні захворювання атеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти, протипоказана важка фізична праця, робота на сонці та підняття ваги до 5 кг. (а.с.16-20)

ОСОБА_6 має інвалідність 3 групи, по загальному захворюванню, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 серія НОМЕР_6 . (а.с.15)

Згідно копій трудових книжок ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не працюють, що підтверджується копіями трудових книжок серія НОМЕР_7 та серія НОМЕР_8 (а.с.21-22).

03.02.2020 позивача ОСОБА_1 звільнено зі служби в ДСНС України за пунктом 176 підпунктом 6 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту), що підтверджується копією витягу із наказу (по особовому складу) Головного управління ДСНС України у Харківській області від 03.02.2020 №47 о/с (а.с.25) та копією трудової книжки серія НОМЕР_9 . (а.с.14)

Відповідно довідки відділу реєстрації послуг Зміївської міської ради від 12.03.2020 №721 відповідач ОСОБА_11 зареєстрована та за адресою АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_3 , та своїми батьками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (а.с.42).

Згідно довідки Зміївського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №2 від 11.03.2020 №01-32/16 син ОСОБА_3 відвідує Зміївський ДНЗ №2, вихованням та піклуванням дитини займається лише мати, батько не приймає участь у вихованні дитини. (а.с.43)

З довідки амбулаторії загальної практики сімейної медицини смт Зідьки Зміївського району Харківської області від 06.03.2020 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 29.06.2019 по 05.02.2020 звертався до сімейного лікаря ЛЗПСМ з діагнозами гострий обструктивний бронхіт, гострий ларинготрахеїт та рецидивуючий обструктивний бронхіт. (а.с.44)

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до частин 2, 8-10 статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Кожна дитина, відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в правовій позиції викладеній в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відповідності до положень статей 182, 183 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У розумінні ст. 81 ЦПК України саме ініціатору позову належить доводити обставини змін його матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я або ж вказати на обставини, що виникли після ухвалення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Позивачем надано докази зміни його майнового стану після видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів на користь відповідача, а саме, звільнення з місця роботи.

Проте така зміна у майновому стані не дає підстав для визначення аліментів у твердій грошовій сумі.

Так, припинення трудових правовідносин позивача автоматично вплинуло на розмір аліментів, оскільки має наслідком фактичне зменшення грошової суми, що утримується з нього в якості аліментів.

Бажання позивача надавати матеріальну допомогу батькам не впливає на обсяг його зобов`язань щодо утримання малолітньої дитини.

Отже, позивач не надав доказів такого погіршення його матеріального стану, які б впливали на обсяг його зобов`язання надавати утримання малолітній дитині, та в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) могли б бути підставою для зменшення виду стягнення, визначеного за судовим наказом.

За таких обставин, у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити учасникам справи, що строки, вказані у рішенні, обчислюються з урахуванням положень пункту 3 Розділу 12 Прикінцеві положення ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_10 )

Відповідач - ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_11

Головуючий: