ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» липня 2020 року

м. Харків

справа № 643/20093/15-ц

провадження № 22ц/818/2445/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року в складі судді Букреєвої І.А.

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок пошкодження майна особи та усунення перешкод у користуванні квартирою, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 2001 року. Квартира розташована на першому поверсі одноповерхового будинку та складається з однієї кімнати житловою площею 17,3 кв м, загальною площею 31,9 кв м.

Зазначила, що в 2015 році з метою покращення житлових умов своєї сім`ї і підвищення благоустрою квартири вона за власний рахунок добудувала до квартири вбиральню (сполучену), площею 7,2 кв м. Внаслідок цього загальна площа квартири збільшилася до 39,0 кв м.

Вказала, що відповідачі є її сусідами, мають у власності нежитлове приміщення, яке має одну з її квартирою стіну.

13 жовтня 2015 року ОСОБА_2 вчинила скандал та почала розбирати прибудову, яка є вбиральнею в її квартирі, внаслідок чого прибудова була повністю зруйнована, стіни розібрані, дах знятий, будівельні матеріали вивезені, а 20 жовтня 2015 року зі сторони нежитлових приміщень в загальній стіні були встановлені металеві двері, фактично з`єднавши приміщення відповідачок з її квартирою. Таким чином, відповідачі отримали доступ до її особистого майна.

Як вбачається із акту від 20 жовтня 2015 року матеріальна шкода, завдана відповідачами її майну складає 10 693,27 грн.

Зазначила, що відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 12 липня 2017 року в квартирі дійсно встановлений дверний блок з прокатного металу, який не відповідає нормативним вимогам для її квартири АДРЕСА_2 , так як втрачається її ізоляція. Також, наявність цього дверного блоку не відображена в технічному паспорті квартири АДРЕСА_2 . Експертним висновком підтверджується наявність АДРЕСА_2 .

Вважала, що неправомірними діями відповідачів, їй була завдана моральна шкода, яка полягає у руйнуванні її квартири, здійсненні психологічного насильства на неї з боку відповідачів, знаходження на протязі тижня сторонніх осіб в її квартирі, підпалу її квартири, який був скоєний відповідачами, внаслідок чого вона була вимушена покинути квартиру і на даний час винаймає житло, що свідчить про те, що нормальний хід її життя та побут були порушені. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 10 000,00 грн.

Посилалася на те, що своїми діями відповідачі створили умови, за котрих вона не може мешкати в своїй квартирі, так як вона зруйнована, а також до неї мають вільний доступ відповідачі через загальні двері, які останні встановили всупереч будь-яким нормам закону, на підставі цього вважала, що відповідачі перешкоджають вільному користуванню її власністю, чим порушують її права та законні інтереси.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму відшкодування майнової шкоди в розмірі 10 693,27 грн, суму за виконання акту оцінки у розмірі 2500,00 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн та суму судового збору в розмірі 487,20 грн; зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди в її користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевих дверей, встановлених в стіні приміщення літ. «А» квартири і повернення стіни в первісний стан відповідно до технічного паспорту; всі витрати, пов`язані з розглядом справи у суді покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року, в якому ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2020 року виправлено описку позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування майнової шкоди в розмірі 10 693,27 грн та суму за виконання акту оцінки в розмірі 2500,00 грн; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 6909,00 грн та суму судового збору в розмірі 487,20 грн; зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевих дверей, встановлених в стіні приміщення літ. «А» квартири і повернення стіни в первісний стан відповідно до технічного паспорту.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вважала, що суд першої інстанції фактично визнав право власності позивачки на квартиру площею 39,0 кв м; що позивачка не надала до суду жодного доказу щодо завдання нею майнової та моральної шкоди позивачці.

19 червня 2020 року до суду апеляційної скарги від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вважала рішення законним, а апеляційну скаргу необгрунтованою. При цьому зазначила, що відповідачі є власниками сусідніх приміщень, які примикають до квартири позивача і мають з нею загальну стіну, а саме, ОСОБА_2 нежитлові приміщення №№2-9 першого поверху літ. «А-2», а ОСОБА_3 нежитлові приміщення № 1 першого поверху та №№1-13 другого поверху літ. «А-2». Прибудова літ. «А-1» до квартири введена в експлуатацію та зареєстрована в передбаченому законом порядку. При цьому двірний проріз у торцевій стіні прибудови, що прилягає до зовнішньої стіни нежитлової будівлі літ. «А-2» не передбачений планом квартири, та порушує ізольованість квартири позивача від сусіднього нежитлового приміщення. Питання про визнання права власності не вирішувалося. Суд в процесі розгляду справи надав оцінку доказам та встановив, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 39 кв м. Як вбачається з технічного паспорту такий розмір площі квартири включає площу прибудови. Таким чином, вважала, що суд першої інстанції не вийшов за межі позову, а лише встановив обставину, яка і так існувала на момент ухвалення судового рішення. Вказала, що розмір моральної шкоди є навіть занизьким, оскільки прибудова фактично знищена, не може використовуватися за призначенням. Позивачка вимушена здійснити низьку заходів для відновлення своїх прав. Створена конфліктна ситуація, яка змусила позивачку звернутися до правоохоронних органів.

22 червня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, в яких вона не погоджувалася з судовим рішенням у зв`язку з його необгрунтованістю. Зазначила, що вона не є належним відповідачем та власником приміщення, сусіднім з квартирою ОСОБА_1 . Власниками нежитлових приміщень в літ. «А-2» є інші особи, які не приймали участі у справі. Вказала, що 20 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно, тому вона ніяк не могла зруйнувати приміщення 13 жовтня 2015 року, в чому її звинувачує ОСОБА_1 . Крім того, 21 жовтня 2015 року виготовлено технічний паспорт квартири, а якій зазначена добудова до квартири вбиральна (сполучена) площею 7, 2 кв м. Вказано, що площа квартири збільшилася до 39, 0 кв м. Також, технічний паспорт містить штамп, що літ. «А-1» є самовільною прибудовою. Із висновку судової будівельно технічної експертизи від 12 липня 2017 року вбачається, що фактичне планування квартири АДРЕСА_2 не відповідає технічному паспорту в частині відображення дверного блоку у торцевій стіні прибудови. В ньому відсутні двері між приміщеннями №№ 3, 4 житлового будинку. Таким чином, житлові приміщення АДРЕСА_2 є ізольованими від приміщень літ. «А-1» та літ. «А-2». Встановлення дверей літ. «А-2», які є в натурі, відповідає нормативним АДРЕСА_2 не відповідає. Збудований об`єкт самочинного будівництва блокує наскрізний прохід будівлі літ. «А-2», що суперечить вимогам пожежного законодавства та створює перешкоди для нормальної та безпечної її експлуатації. Вказала, що позивачкою не доведено також і спричинення їй моральної шкоди.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, заочне рішення суду скасувати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_2 зруйнувала прибудову до квартири ОСОБА_1 , розібрала стіни, зняла дах та вивезла будівельні матеріали, вона має відшкодувати їй майнову та моральну шкоду.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на праві власності належить однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 житловою площею 17,3 кв м, загальною площею 31,9 кв м на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 грудня 2001 року (а.с.5 том 1).

З копії технічного паспорту від 21 жовтня 2015 року вбачається, що квартира розташована на першому поверсі одноповерхового будинку та складається з однієї кімнати житловою площею 17,3 кв м, у тому числі, першої кімнати - 17,3 кв м, кухні площею 10,3 кв м, вбиральні (сполученої) 7,2 кв м, коридору 4,2 кв м, загальна площа квартири - 39,0 кв м. Також, в паспорті міститься відмітка про те, що літ. «А-1» приміщення № 2 площею 7,2 кв м є самовільною побудовою (а.с.6-7 том 1).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 54847218 від 10 березня 2016 року загальна площа квартири становить 39, 0 кв м, житлова площа 17,3 кв м (а.с.82 том 1).

Із звіту про оцінку розміру прямого збитку (матеріального збитку), спричиненого власнику однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 від 20-26 жовтня 2015 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Аргумент-Експерт» вбачається, що станом на 20 жовтня 2015 року матеріальний збиток становить 10 693,27 грн (а.с.14-46 том 1).

ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень першого поверху № 2-:-9 в літ. «А-2», загальною площею 194,4 кв м, що розташовані по провулку Поштовому № 4 в м. АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 17 квітня 2008 року (а.с.184, 187, 188 том 2).

ОСОБА_3 є власником нежитлових приміщень першого поверху № 1, другого поверху № 1-:-13 в літ. «А-2», загальною площею 233,0 кв м, що розташовані по провулку Поштовому № 4 в м. АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. від 09 листопада 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2136 (а.с.269, 271 том 2).

Із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2048, складеного 12 липня 2017 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса вбачається, що квартира АДРЕСА_1 не відповідає технічному паспорту в частині відображення дверного блоку у торцевій стіні прибудови літ. «А-1», яка прилягає до зовнішньої стіни нежитлової будівлі літ. «А-2».

Технічний стан частини будинку літ. «Г-1», в якій розташовані приміщення АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 оцінюється як «незадовільний», при якому експлуатація елементів будинку можлива лише при умові проведення їх ремонту. Прибудова літ. «А-1», в якій розташовується приміщення 2 квартири АДРЕСА_2 знаходяться в стадії завершення будівництва, зведені несучі конструкції, не виконано оздоблення внутрішніх поверхонь конструктивних елементів (стін, підлог, стель, відсутні заповнення дверних і віконних прорізів).

Має місце пошкодження покрівлі прибудови, руйнування стіни, підлога прибудови захаращена залишками зруйнованих будівельних елементів. Характер пошкоджень дозволяє зробити висновок, що причиною появлення цих пошкоджень є зовнішні механічні впливи.

У стіні прибудови літ. «А-1», яка входить до складу квартири АДРЕСА_2 (приміщення 2 площею 7,2 кв м) влаштовано дверний блок із прокатного металу з металевими дверима. Двері розташовані у торцевій прибудови із пінобетонних блоків, яка впритул примикає до зовнішньої стіни нежитлової будівлі літ. «А-2». Ця стіна із пінобетонних блоків не являється несучою. Встановлення зазначених дверей для нежитлової будівлі літ. «А-2» відповідає нормативним вимогам, а для АДРЕСА_2 не відповідає в частині того, що втрачається ізоляція квартири.

З технічної точки зору, встановити, з якого приміщення встановлені металеві двері зі сторони квартири АДРЕСА_1 по АДРЕСА_6 Поштовому або зі сторони сусіднього приміщення, не надається можливим.

Вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкодження приміщення № 2 літ. «А-1» в квартирі АДРЕСА_1 , завданих встановленням металевих дверей, на момент проведення експертизи становить 748,00 грн (а.с.14-32 том 3).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), які відшкодовуються у повному розмірі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна і таке інше Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що саме ОСОБА_2 зруйнувала її прибудову до квартири, розібрала стіни, зняла дах та вивезла будівельні матеріали.

В якості доказів щодо цього ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила, що цей факт підтверджується показаннями свідків, відеозйомками, які здійснювали працівники поліції, зверненням до дільничного, її заявами до правоохоронних органів, які були нею складені 13 жовтня 2015 року № 25372, 15 жовтня 2015 року № 25663, 20 жовтня 2015 року № 26313, 21 жовтня 2015 року № 543.

Однак, матеріали справи не містять жодного зазначеного ОСОБА_1 доказу, і до суду апеляційної інстанції їх також не надано. Разом з тим судова колегія звертає увагу на письмові пояснення ОСОБА_2 та додані до них на підтвердження цих пояснень додатки, які долучені до матеріалів справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 також звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, а саме, на майно, яке за цим позовом, зруйновано відповідачами. За замовленням ОСОБА_2 проведено будівельно-технічне дослідження, з якого вбачається, що станом на червень 2020 року спірна прибудова є самочинною, не відповідає діючим будівельним та пожежним нормам, перешкоджає нормальній експлуатації будівлі літ. «А-2» та створює небезпеку для життєдіяльності мешканців будівель за цією адресою, оскільки вона закрила наскрізний прохід в сходовій клітині будівлі літ. «А-2». Висновки цього дослідження співпадають з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2048, складеного 12 липня 2017 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, який досліджувався в суді першої інстанції, тому ці додатки і були долучені до матеріалів справи.

Не надання ОСОБА_1 належних та допустимих доказів факту вчинення ОСОБА_2 протиправних дії, які призвели до пошкодження її майна, а також відсутність причинного зв`язку між завданою її майну шкодою та діями відповідачки є підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність і необґрунтованість цієї вимоги, в задоволенні якої слід відмовити.

Оскільки вимога про стягнення суми за виконання акту оцінки є похідною, вона також не підлягає задоволенню.

За відсутності доказів неправомірності дій відповідачів, яка полягає, на думку позивачки, в руйнуванні її квартири, здійсненні психологічного насильства на неї з боку відповідачів, знаходження на протязі тижня сторонніх осіб в її квартирі, підпалу її квартири, який був скоєний відповідачами, внаслідок чого нормальний хід її життя та побут були порушені не підлягає задоволенню і вимога щодо стягнення моральної шкоди. До суду апеляційної інстанції їх також не надано.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевих дверей, встановлених в стіні приміщення літ. «А» квартири і повернення стіни в початковий стан відповідно до технічного паспорту, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З дослідницької частини висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2048, складеного 12 липня 2017 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, вбачається, що за результатами обстеження і відповідно до дослідження з першого питання встановлено, що у стіні прибудови літ. «А-1», яка входить до складу квартири АДРЕСА_2 (приміщення 2 площею 7,2 кв м) влаштовано дверний блок із прокатного металу з металевими дверима. Двері розташовані у торцевій стіні прибудови із пінобетонних блоків, яка впритул примикає до зовнішньої стіни нежитлової будівлі літ. «А-2». Двері глухі металеві, ширина дверного полотна складає 08 м, висота 2,02 м. Дверне полотно відчиняється у приміщення АДРЕСА_7 та має ліве відкривання. Для встановлення дверного блоку з дверима в торцевій стіні прибудови із пінобетонних блоків пробито дверний отвір. Ця стіна із пінобетонних блоків не являється несучою.

За результатами обстеження та за матеріалами інвентаризаційної справи встановлено, що прибудова літ. «А-1», в якій розміщується приміщення АДРЕСА_8 , з двох сторін примикає до зовнішніх стін двоповерхової нежитлової будівлі літ. «А-2». Торцева стіна прибудови квартири АДРЕСА_2 примикає до зовнішньої торцевої стіни сходової клітини нежитлової будівлі літ. «А-2», яка не являється несучою стіною для конструкцій сходів та маршів. Друга повздовжня стіна із піноблоків прибудови літ. «А-1» впритул прилягає до зовнішньої стіни, яка огороджує приміщення 9 першого поверху нежитлової будівлі літ. «А-2», та не являється несучою.

За матеріалами інвентаризаційної справи встановлено, що нежитлова будівля літ. «А-2» є двоповерховою, близько до прямокутної форми в плані з виступом, в якому розташована сходова клітина. Вхід у будинок здійснюється через сходову клітину зі сторони провулку Поштового. У сходовій клітині передбачено другий евакуаційний вихід у двір, який блокується зведеною прибудовою літ. «А-1».

Влаштовані двері за розмірами та напрямком виходу людей з будинку літ. «А-2» відповідають нормам ДБН В.1.1-7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва».

Встановлення зазначених дверей для нежитлової будівлі літ. «А-2» відповідає нормативним вимогам, а для квартири АДРЕСА_2 не відповідає в частині того, що втрачається ізоляція квартири.

З технічного паспорту від 21 жовтня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 добудувала до квартири приміщення № АДРЕСА_7 в літ. «А-1» площею 7,2 кв м.

Нежитлові приміщення першого поверху № 2-:-9 в літ. «А-2» площею 194,4 кв м належать ОСОБА_2 , а нежитлові приміщення першого поверху № 1, другого поверху № 1-:-13 в літ. «А-2» загальною площею 233,0 кв м належать ОСОБА_3 .

Таким чином, приміщення АДРЕСА_8 впритул прилягає до зовнішньої стіни першого поверху нежитлової будівлі літ. «А-2».

За матеріалами інвентаризаційної справи встановлено, що прибудова літ. «А-1», в якій розміщується приміщення АДРЕСА_8 , з двох сторін примикає до зовнішніх стін двоповерхової нежитлової будівлі літ. «А-2». Торцева стіна прибудови квартири АДРЕСА_2 примикає до зовнішньої торцевої стіни сходової клітини нежитлової будівлі літ. «А-2», друга повздовжня стіна із піноблоків прибудови літ. «А-1» впритул прилягає до зовнішньої стіни, яка огороджує приміщення № 9 першого поверху нежитлової будівлі літ. «А-2». Вхід у нежитлову будівлю літ. «А-2» здійснюється через сходову клітину зі сторони провулку Поштового. У сходовій клітині передбачено другий евакуаційний вихід у двір, який блокується зведеною прибудовою літ. «А-1».

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що на час здійснення ОСОБА_1 добудови, а саме приміщення № АДРЕСА_7 літ. «А-1» в квартирі АДРЕСА_2 , яка впритул прилягає до зовнішньої стіни та яка огороджує приміщення № 9 першого поверху нежитлової будівлі літ. «А-2», в нежитловій будівлі літ. «А-2» у сходовій клітині вже був другий евакуаційний вихід у двір.

Тобто, збудувавши приміщення № 2 літ. «А-1» ОСОБА_1 заблокувала в нежитловій будівлі літ. «А-2» у сходовій клітині другий евакуаційний вихід у двір.

Колегія суддів розцінює висновок судової будівельно-технічної експертизи № 2048, складеного 12 липня 2017 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса щодо того, що встановлення зазначених дверей для нежитлової будівлі літ. «А-2» відповідає нормативним вимогам, а для квартири АДРЕСА_2 не відповідає в частині того, що втрачається ізоляція квартири, на користь відповідачів, оскільки ОСОБА_1 здійснено добудову, коли вже існував в стіні другий евакуаційний вихід у двір, тому ОСОБА_1 здійснила порушення нормативних вимог щодо своєї квартири в частині того, що втрачається ізоляція квартири самостійно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що відповідачки чинять їй перешкоди в користуванні квартирою шляхом встановлення металевих дверей в стіні приміщення літ. «А» квартири АДРЕСА_1 після добудування нею приміщення № 2 літ. «А-1», оскільки у сходовій клітині вже був другий евакуаційний вихід у двір, тому підстави для задоволення цих позовних вимог також відсутні.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

За таких обставин заочне рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2192,60 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок пошкодження майна особи та усунення перешкод у користуванні квартирою залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2192,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 01 липня 2020 року.