Справа № 444/2982/18 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/811/2447/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
Провадження № 22-ц/811/2448/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06 травня 2019 року та на додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Сопошинська сільська рада Жовківського району Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в:

26.09.2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Сопошинська сільська рада Жовківського району Львівської області, в якому просила зобов"язати відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою, площею 0.1030 га., яка знаходиться по АДРЕСА_1 , яка призначена для обслуговування житлового будику та будівель і споруд (присадибна ділянка), а саме - демонтувати в"їздні ворота на присадибну земельну ділянку ОСОБА_3 , що знаходиться по АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 зі сторони АДРЕСА_1 , визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки площею 0.1030 га.,яка знаходиться по АДРЕСА_1 , яка призначена для обслуговування житлового будинку та будівель і споруд площею 0.1030 га., що знаходиться по АДРЕСА_1 та призначена для обслуговування житлового будинку без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . 14.08.2015 року Сопошинською сільською радою прийнято рішення №8 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_5 », яким надано їй дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га. для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . Зазначене рішення сільської ради не виконується, оскільки межі земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні (для обслуговування житлового будинку) по АДРЕСА_1 не погоджує відповідач ОСОБА_3 , з яким у неї виник спір щодо влаштуванням заїзду до його житлового будинку.

Відповідно до плану забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2 , відведеної відповідачу ОСОБА_3 , заїзд до його будинковолодіння передбачено з АДРЕСА_3 ). Однак, не зважаючи на даний план земельної ділянки, відповідач самовільно захопив частину її земельної ділянки та прибудинкової території, облаштував без її на те згоди та згоди сільської ради заїзд до свого будинковолодіння з АДРЕСА_1 через земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні.

Даний заїзд не передбачений генеральними планами с. Сопошин. 09.07.2015 року постійною комісією з питань регулювання відносин будівництва та екології Сопошинської сільської ради встановлено порушення забудовником ОСОБА_3 меж земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 шляхом будівництва «огорожі (в`їздних воріт)» з розширенням прибудинкової території, про що складено акт.

Комісія рекомендувала відповідачу ОСОБА_3 перенести в`їздні ворота, розташовані зі сторони вулиці Л АДРЕСА_4 Українки на вулицю В.Великого, які встановлені з порушенням, та вжити заходів по усуненню невідповідностей фактичних меж земельної ділянки згідно будівельного паспорту.

Рішенням Сопошинської сільської ради № 8 від 14.08.2015 року їй ( ОСОБА_5 ) надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . Однак, через відмову відповідача погодити межі зазначеної земельної ділянки таку документацію не затверджено.

На час звернення до суду з даним позовом відповідач не усунув перешкоди в користуванні земельною ділянкою та не виконав вимоги акту від 09.07.2015 року, чим порушив її право на користування такою.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи Сопошинської сільської рада Жовківського району Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що поза увагою суду залишилося те, що відповідно до плану забудови земельної ділянки відповідача та генерального плану с.Сопошин, заїзд до будинку по АДРЕСА_2 передбачено з АДРЕСА_5 до будинковолодіння, який відповідач самовільно влаштував, проходить через земельну ділянку, яка є прибудинковою територією її будинковолодіння. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не врахував, що заїзд на присадибну земельну ділянку ОСОБА_3 , що знаходиться по АДРЕСА_2 зі сторони АДРЕСА_1 не передбачений генеральним планом с. Сопошин. Зазначає, що 09.07.2015 року постійною комісією з питань врегулювання відносин будівництва та екології Сопошинської сільської ради встановлено порушення забудовником ОСОБА_3 меж земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , шляхом будівництва огорожі (в`їздних) воріт) з розширенням прибудинкової території, про що складено відповідний акт. Відповідачем не було усунуто встановлені комісією порушення та не вжито заходів щодо приведення у відповідність фактичних меж належної йому земельної ділянки відповідно до будівельного паспорта. Рішенням Сопошинської сільської ради № 8 від 14.08.2015 року їй ( ОСОБА_5 ) надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак, через відмову відповідача погодити межі земельної ділянки, технічну документації сільською радою не затверджено. Вважає, що зазначеними діями відповідача, а саме незаконним встановленням воріт, порушено її право на приватизацію земельної ділянки, яке підлягає захисту в судовому порядку. Звертає увагу суд на те, що долучена нею до матеріалів справи технічна документація, відповідно до якої вона користується земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , відповідає генеральному плану села. Крім того, вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи судом першої інстанції, що позбавило її можливості надати пояснення та заявити про відшкодування понесених нею судових витрат.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Оскаржуваним додатковим рішенням заяву представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про стягнення витрат на правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Сопошинська сільська рада Жовківського району Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задоволено.

Стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 документально підтверджені судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 8 145.00 грн.

Додаткове рішення суду оскаржила представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що, вирішуючи питання про стягнення судових витрат в частині витрат відповідача на правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Крім того, надання професійної правничої допомоги ОСОБА_3 та розмір витрат, понесених ним на отримання відповідних послуг адвоката, не підтверджені належними доказами, а тому такі не підлягають компенсації.

Просить додаткове рішення суду скасувати.

У засідання суду апеляційної інстанції сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, 22.06.2020 року від представника відповідача ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень «в» ч.1 ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту г ч.1 ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч.1,2 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користуванні.

Частиною 2 ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 28.03.2018 року № 681/1039/15-ц, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для визнання рішення про приватизацію земельної ділянки незаконним.

Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

24.06.2015 року ОСОБА_5 звернулася до Сопошинської сільської ради із заявою про встановлення відповідності меж суміжних земельних ділянок на місцевості- її земельної ділянки та земельної ділянки ОСОБА_3

09.07.2015 року постійна комісія з питань регулювання земельних відносин, будівництва та екології Сопошинської сільської ради провела перевірку фактів, наведених в заяві ОСОБА_5 від 24.06.2015 року щодо встановлення відповідності меж суміжних земельних ділянок на місцевості з гр. ОСОБА_3 в присутності заявника ОСОБА_5 , в ході якої встановлено порушення забудовником ОСОБА_3 меж земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , шляхом будівництва огорожі (в`їздних) воріт) з розширенням прибудинкової території, яке суперечить будівельному паспорту, виданому Нестеровською районною архітектурою у 1989 році за № 315, згідно якого заїзд на ділянку ОСОБА_3 повинен здійснюватися з АДРЕСА_6 В АДРЕСА_4 Великого, про що складено відповідний акт.

Згідно акту постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, будівництва та екології Сопошинської сільської ради від 09.07.2015 року ОСОБА_3 рекомендовано перенести в`їзні ворота, розташовані зі сторони вулиці АДРЕСА_7 , які встановлені з порушеннями, та вжити заходів по усуненню невідповідностей фактичних меж земельної ділянки.

14.08.2015 року Сопошинською сільською радою прийнято рішення № 8 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_5 », яким надано дозвіл ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,08 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

30.12.2015 року Сопошинською сільською радою позивачку повідомлено, що за результатами розгляду її заяви від 30.11.2015 року суміжному землекористувачу ОСОБА_3 запропоновано перенести в`їзні ворота, розташовані зі сторони АДРЕСА_7 .

Як вбачається з копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002, акт погодження меж землекористування та акт прийому-передачі межових знаків на зберігання не погоджено з відповідачем ОСОБА_3 .

Згідно листа Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області від 09.03.2016 року, ОСОБА_3 відмовився виконувати рекомендації сільської ради в частині перенесення в`їзних воріт з АДРЕСА_7 .

Як вбачається з викопіювання з генерального плану с.Сопошин Жовківського району, земельні ділянки позивача та відповідача між собою взагалі не межують, а між ними знаходиться земельна ділянка, яка належить Сопошинській сільській раді, та саме на земельній ділянці, яка належить сільській раді відповідачем самовільно встановлено ворота.

Оскільки спірна земельна ділянка на якій відповідачем самовільно встановлено ворота належить Сопошинській сільській раді, позивачу ОСОБА_5 не надавалась ні в користування, ні у власність, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача про визнання її права на приватизацію земельної ділянки площею 0.1030 га,яка знаходиться по АДРЕСА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки до площі земельної ділянки на яку вона претендує - 0.1030 га така враховує також і спірну земельну ділянку. Якою тривалий час користується без відповідної правової підстави. Крім того, рішенням Сопошинської сільської ради від 14.08.2015 року № 8 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_5 », ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , а не площею 0.1030 га.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність вимог позивача про зобов`язання відповідача демонтувати в`їзні ворота на його присадибну земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 зі сторони АДРЕСА_1 , оскільки такі відповідачем влаштовано на земельній ділянці Сопошинської сільської ради.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з журналу судового засідання від 06.05.2019 року, у судовому засіданні 06.05.2019 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 заявив про розмір понесених відповідачем витрат на професійну правову допомогу та протягом п`яти днів після винесення судом рішення, а саме 11.05.2019 року (а.с. 112), подав суду заяву про розподіл судових витрат, до якої долучив докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 145,00 грн, що підтверджується копією акту надання юридичних послуг від 06.05.2019 року та копією меморіального ордеру № 10075994 від 12.04.2019 року. Покликання апелянта на Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» є безпідставним, оскільки такий втратив чинність.

Враховуючи, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 06.05.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 відмовлено, районний суд вірно стягнув з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 145,00 грн., понесені ним під час розгляду справи судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги і скасування рішення суду та додаткового рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06 травня 2019 року та на додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 червня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06 травня 2019 року та додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02.07.2020 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.