П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року м. Київ

справа № 756/6582/19

провадження № 22-ц/824/6083/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2020 року у складі судді Комаревцевої Л.В., повний текст складений 14.01.2020 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей.

Вимоги позову мотивовані тим, що з 17 вересня 2005 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 лютого 2013 року, яке залишено без змін рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2013 року, розірвано шлюб між сторонами та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання синів у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 25 січня 2013 року, й до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначила, що з 2016 року нею було витрачено кошти на забезпечення потреб дітей на: одяг, взуття, супутні товари в сумі 28 092,53 грн.;електротовари та аксесуари в сумі 7 265,90 грн.;навчання в сумі 5 849,54 грн.; відпочинок та дозвілля в сумі 2 551,77 грн.; лікування в сумі 12 713,30 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_2 добровільно не бажає сплачувати його половину витрат, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 28 236,52 грн., 3% річних в розмірі 149 грн., втрати від інфляції в розмірі 254,12 грн., а також судові витрати.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 пояснив, що 09 січня 2018 року звільнився з посади електрика ТОВ «Бесарабія-Істеййт» і на дату надання заперечення не працює. Аліменти на утримання дітей позивачу сплачує у розмірі 2000 грн. та заборгованості не має. Відповідач зазначає, що діти не страждають на тяжкі хвороби, не мають каліцтва та не потребують додаткових витрат на лікування. З 2015 року відповідач проживає з ОСОБА_6 та її сином - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого утримує. Відповідач просив врахувати його матеріальний стан та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що їх неповнолітні сини, на даний час, потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів. Скаржник постійно зверталась до відповідача щодо вирішення питань, пов`язаних з виникаючими витратами на дітей, однак він повністю самоусунувся від їх вирішення,та як вказує ОСОБА_1 , вона була вимушена вирішувати ці питання самостійно та нести витрати також одноособово.

Крім того, позивач вважає суперечливими висновки суду, викладені у рішенні, оскільки суд одночасно наводить норми законодавства щодо рівності обох батьків у обов`язках щодо утримання дітей та при цьому вказує, що додаткові витрати позивач має нести самостійно, а також формально підходить до аналізу доданих до позовної заяви документів, не відокремлюючи ті, що, на думку суду, є належними доказами, від тих, що є належними.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , як батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є платником аліментів на утримання дітей, які проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні.

Згідно із постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 змінено, зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 2000 грн. на кожну дитину на 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( а.с. 87-90).

Судом також встановлено, що з 2016 року позивачем ОСОБА_1 було понесено витрати на забезпечення необхідних потреб дітей: купівлю одягу, взуття та супутніх товарів, електроніки та аксесуарів, навчання, відпочинку та дозвілля, лікування на загальну суму 56 473,04 грн. (а.с. 13-56).

21 лютого 2019 року позивач направила відповідачу лист із проханням відшкодувати їй 50% зазначених витрат в розмірі 28 236,52 грн. (а.с. 57-58).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що витрати, які позивач просила стягнути з відповідача на свою користь не є додатковими витратами в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки понесені при звичайному способі життя та не викликані особливими обставинами. Більш того, вказані витрати здійснювались позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

З огляду на зазначені вище положення закону, суд першої інстанції вірно установив відсутність підстав для стягнення витрат на придбання одягу, шкільного приладдя, дозвілля, медичних послуг, квитків, оскільки такі витрати не відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, адже вони не викликані особливими обставинами (необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо). Вказані витрати відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дітей виходячи із своїх матеріальних можливостей.

Проте, встановивши, що позивач ОСОБА_1 у зв`язку із хворобою дітей понесла документально підтверджені додаткові витрати у розмірі 1 227,62 грн. (а.с. 42-56), місцевий суд дійшов хибного висновку щодо відмови у задоволенні позову в цій частині.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Так, суд апеляційної інстанції враховуючи матеріальне становище сторін та виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, передбаченого нормами Сімейного Кодексу України, вважає, що відповідно до Закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, і з відповідача підлягає стягненню 50 % витрат понесених на лікування дітей у сумі 613, 81 грн.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 196 СК України у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Оскільки відповідач не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат після спливу семи днів після пред`явлення позивачем відповідної вимоги (07.03.2019 року), з ОСОБА_2 також підлягають стягненнюінфляційні втрати в розмірі 11,72 грн. та 3% річних в розмірі 3 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 613 грн. 81 коп., інфляційні втрати в розмірі 11 грн. 72 коп. та 3% річних в розмірі 3 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: