ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2976/20 Справа № 203/4747/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Карпенко С.Ф. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 01 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 95 500,00 доларів США, а відповідно до додаткової угоди №1 від 03 липня 2009 року - ще 4 298,00 доларів США, зі сплатою 12,75 % річних, строком до 31 травня 2017 року. Цього ж дня, 01 червня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, банком було укладено окремі договори поруки з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . У зв`язку із внесенням змін до кредитного договору, 03 липня 2009 року було укладено відповідні договори про внесення змін до вказаних вище договорів поруки.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 17 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 165 569,89 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17 квітня 2015 року складало 3 550 788 грн 06 коп., з яких: заборгованість за кредитом 86 283,20 дол. США що еквівалентно 1 850 417 грн 08 коп., прострочена заборгованість за відсотками 53 639,16 дол. США, що еквівалентно 1 150 337 грн 77 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 9 619,85 дол. США, що еквівалентно 206 305 грн 92 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками 16 027,68 дол. США, що еквівалентно 343 727 грн 30 коп., позивач просив суд винести рішення, за яким стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь вказану заборгованість, а також судові витрати.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 20/144 від 01 червня 2007 року суму заборгованості у розмірі 3550788 грн 06 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 1850417 грн 08 коп., простроченої заборгованості за відсотками 1150337 грн 77 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту 206305 грн 92 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками 343727 грн 30 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення. Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року змінено в частині визначення способу стягнення суми заборгованості та судового збору. Стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 20/144 від 01 червня 2007 року 3550788 грн 06 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 1850417 грн 08 коп., простроченої заборгованості за відсотками 1150337 грн 77 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту 206305 грн 92 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками 343727 грн 30 коп. солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Постанова Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року в частині вирішення позову ПАТ Укрсоцбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасована, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині вирішення позову ПАТ Укрсоцбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині, а саме, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором № 20/144 від 01 червня 2007 року та стягнення судового збору скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 червня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є позивач ПАТ «Укрсоцбанк», та відповідачем ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 20/144, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 95 500,00 доларів США, зі сплатою 12,75 % річних, строком до 31 травня 2017 року.

01 червня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, банком укладені окремі договори поруки з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Відповідно до пункту 4.3 договорів поруки, вони набирають чинності з дати їх укладання та діють до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 03 липня 2009 року про внесення змін до договору кредиту № 20/144 від 01 червня 2007 року, сторони погодили викласти пункт 1.1 договору в наступній редакції: Кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 99 798,20 доларів США, зі сплатою 15 % річних, починаючи з 20 жовтня 2008 року, з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 31 травня 2022 року (включно), на умовах, визначених цим договором.

У зв`язку із внесенням змін до договору кредиту, 03 липня 2009 року було укладено відповідні договори про внесення змін до вказаних вище договорів поруки.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 17 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 165 569,89 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17 квітня 2015 року складало 3 550 788 грн 06 коп., з яких: заборгованість за кредитом 86 283,20 дол. США що еквівалентно 1 850 417 грн 08 коп., прострочена заборгованість за відсотками 53 639,16 дол. США, що еквівалентно 1 150 337 грн 77 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 9 619,85 дол. США, що еквівалентно 206 305 грн 92 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками 16 027,68 дол. США, що еквівалентно 343 727 грн 30 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог, зокрема з того, що у зв`язку з неналежним виконанням боржниками своїх зобов`язань утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з останніх на користь банку відповідно до його розрахунку.

Колегія суддів переглядає рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором № 20/144 від 01 червня 2007 року та стягнення судового збору, оскільки в іншій частині рішення суду апелянтом не оскаржується.

Перевіривши доводи скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов`язання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, банком укладені окремі договори поруки з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Відповідно до пункту 4.3 договорів поруки, вони набирають чинності з дати їх укладання та діють до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 03 липня 2009 року про внесення змін до договору кредиту № 20/144 від 01 червня 2007 року, сторони погодили викласти пункт 1.1 договору в наступній редакції: Кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 99 798,20 доларів США, зі сплатою 15 % річних, починаючи з 20 жовтня 2008 року, з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 31 травня 2022 року (включно), на умовах, визначених цим договором.

У зв`язку із внесенням змін до договору кредиту, 03 липня 2009 року було укладено відповідні договори про внесення змін до вказаних вище договорів поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Виходячи з положень ч.4 ст. 559 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Не вчинення кредитором дій щодо звернення до суду після спливу строку, передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України, припиняє права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, а порука є припиненою.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач повинен був звернутись до суду з вимогою (позовом до суду) до ОСОБА_1 впродовж шести місяців з дня настання терміну дострокового повернення кредиту (виконання основного зобов`язання), тобто не пізніше 18.05.2009 року.

Однак, ПАТ КБ Надра звернулось до суду з досудовою вимогою до ОСОБА_7 лише 30.06.2015 року, пропустивши встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя.

Крім того, Верховний Суд в своїй постанові звернув увагу на те, що відповідно до пункту 4.5 кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року в справі № 6-1174цс16, у якій зроблено висновок, що згідно з пунктом 4.5 кредитного договору сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання , та визначили умови такого повернення коштів. Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком не підлягали виконанню».

Таким чином, суд першої інстанції не врахував вищенаведених норм матеріального права та не з`ясував, коли боржником був здійснений останній платіж за договором, не звернув уваги на вимоги пункту 4.5 договору кредиту і не з`ясував коли настав строк виконання зобов`язання за кредитним договором з врахуванням вимог цього пункту, у зв`язку із чим належним чином доводів поручителя ОСОБА_1 про припинення поруки відповідно до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України не перевірив.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в оскаржуваній частині, а саме, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором № 20/144 від 01 червня 2007 року та стягнення судового збору, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" в цій частині, на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ПАТ "Укрсоцбанк" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 12 791,00 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року в оскаржуваній частині, а саме, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором № 20/144 від 01 червня 2007 року та стягнення судового збору скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 12 791,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова