Справа № 755/7519/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.

при секретарі Сіренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 755/7519/20 за скаргою ОСОБА_1 на дії Старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ясінської Катерини Михайлівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою у якій просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінської К.М. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва 03.03.2020 року у справі № 755/3324/20.

Одночасно просить поновити пропущений строк на звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Вимоги скарги мотивовано тим, що 03.03.2020 року Дніпровським районним судом м. Києва було частково задоволено заяву про забезпечення позову у справі № 755/3324/20 про усунення перешкод зі сторони відповідача ОСОБА_2 у побаченні, спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 .

Заявник зазначає, що вказана ухвала в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» являється виконавчим документом, а тому була пред`явлена на примусове виконання до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) разом із заявою від 19.03.2020 року про примусове виконання ухвали суду.

Заявник вказує, що 28 квітня 2020 року у відділенні пошти було отримано відповідь від виконавчої служби, а саме повідомлення від 23.03.2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що у виконавчому документі відсутня дата народження боржника.

Також зазначає, що в усній розмові з державним виконавцем було повідомлено, що виконавчий лист був би прийнятий до виконання, якби у ньому було слово «зобов`язати».

Так, заявник вважає, що така бездіяльність державного виконавця являється надмірним формалізмом та відвертим небажанням виконувати рішення суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.06.2020 року скаргу було прийнято до провадження суду та запропоновано суб`єкту оскарження надати суду письмові пояснення стосовно скарги, докази або посилання на докази, якими обґрунтовуються заперечення (а.с. 25).

В судове засідання скаржник, старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ясінська К.М. та заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено.

Скаржником ОСОБА_1 до суду подано заяву в якій просить провести розгляд справи у його відсутності, в заяві вказав, що вимоги скарги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У поданій скарзі заявник просить поновити строк на звернення із скаргою до суду, посилаючись на те, що він попередньо звертався до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою 04.05.2020 року, проте ухвалою суду від 06.05.2020 року скаргу було повернуто, оскільки до скарги не було долучено доказів надсилання її разом з додатками іншим учасникам справи засобами поштового зв`язку.

Ухвалу суду про повернення скарги було отримано 23.05.2020 року.

Суд приймає до уваги вказані пояснення скаржника, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи, при цьому вдруге скарга подана до суду 29.05.2020 року.

За викладених обставин суд вважає, що визначений законом строк звернення до суду зі скаргою заявником пропущений з поважних причин, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню відповідно положень ст. 127 ЦПК України.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 03.03.2020 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/3324/20 постановлено ухвалу про часткове задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та усунуто перешкоди ОСОБА_1 зі сторони відповідача ОСОБА_2 у побаченні, спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-8 зв.).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2020 року разом із заявою про примусове виконання ухвали суду ОСОБА_1 було подано на примусове виконання до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

23 березня 2020 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінською К.М. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 19-19 зв.).

Повідомлення мотивоване тим, що виконавчий документ не містить дати народження боржника та відомостей про заходи та способи примусового виконання рішення суду.

Відповідно до положень п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Підставою для скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання прийняти виконавчий лист на виконання скаржник вказує на надмірний формалізм державного виконавця при вирішенні питання про прийняття до виконання виконавчого документа, небажанням державного виконавця виконувати рішення суду, можливістю державного виконавця під час проведення виконавчих дій отримувати від уповноважених осіб інформацію стосовно боржника, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно п. 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З огляду на зазначене, відсутність у виконавчому листі дати народження боржника за наявності можливості у державного виконавця його ідентифікувати, не може вважатися підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14, Верховний Суд у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 461/3584/16-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-42/11, від 26.12.2018 року у справі № 749/1181/16-ц.

В частині відмови державного виконавця у прийнятті виконавчого документа до виконання у зв`язку із відсутністю в ухвалі суду відомостей про заходи та способи примусового виконання рішення суду суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 258 ЦПК України визначено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Нормою ч. 7 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Відповідно до п. 1 Розділу ІХ «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 4 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Зі змісту резолютивної частини ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2020 року, як виконавчого документа, убачається, що частково задовольняючи вимоги заяви про забезпечення позову, судом усунуто ОСОБА_1 перешкоди зі сторони відповідача ОСОБА_2 у побаченні, спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 .

Так, усуваючи перешкоди ОСОБА_1 у побаченні, спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , судом жодних зобов`язальних до вчинення дій для відповідача не встановлювалося, а лише визначено утриматися від дій, що можуть будь яким чином здійснювати позивачу перешкоди у побаченні, спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 .

Таким чином, аналізуючи зміст вищевказаних норм Закону України «Про виконавче провадження», положень Інструкції з організації примусового виконання рішень та зміст резолютивної частини ухвали суду, як виконавчого документа, суд приходить до висновку, що державним виконавцем допущено формальний та поверхневий підхід до питання прийняття до примусового виконання виконавчого документа.

Суд зазначає, що старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінська К.М. була зобов`язана відкрити виконавче провадження та відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» довести до відома боржника ОСОБА_2 резолютивну частину ухвали суду про забезпечення позову шляхом усунення перешкод ОСОБА_1 у побаченні, спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , про що скласти відповідний акт.

У ст. 129 Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права», суд дійшов висновку, що стягувач не може бути незаконно позбавлений закріпленого у Конституції України права на виконання рішення суду.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням викладеного зазначені доводи скаржника суд приймає до уваги та вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінської К.М. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

В частині зобов`язання Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 03.03.2020 року у справі № 755/3324/20 вимоги скарги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Як роз`яснено у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", а також у пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Отже, з урахуванням викладеного порушене право заявника підлягає поновленню шляхом зобов`язання старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінської К.М. повторно розглянути заяву стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання рішення суду.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року № 14, пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст. ст. 127, 353, 447, 450, 451 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для подання скарги на дії Старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ясінської Катерини Михайлівни.

Скаргу ОСОБА_1 на дії Старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінської Катерини Михайлівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінської Катерини Михайлівни щодо винесення повідомлення від 23 березня 2020 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінську Катерину Михайлівну повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про примусове виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року постановленої у справі № 755/3324/20 про усунення перешкоди ОСОБА_1 зі сторони відповідача ОСОБА_2 у побаченні, спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно пункту 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Л.М.Виниченко