ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/615/20 Справа № 204/9611/18 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», в якій просила: визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 50008300 від 01.04.2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 ; застосувати наслідки недійсності правочину: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» повернути усі грошові кошти, що сплачені ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором № 50008300 від 01.04.2013 року; визнати недійсним договір застави транспортного засобу № 5000830 від 08.04.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»; усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності шляхом припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та виключення запису про обтяження майна, а саме автомобіля марки Seat, модель Altea Freetrack, рік випуску 2013, об`єм двигуна 1984, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , колір темно сірий, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 та який був предметом застави за кредитним договором № 50008300 від 01.04.2013 року. В обґрунтування позову зазначає, що 01.04.2013 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50008300 та підписано Загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту, які є додатками до Кредитного договору, за участю поручителя ОСОБА_2 . Кредитний договір було укладено на суму 235 271,20 гривень, що еквівалентна сумі кредиту в доларах США 28 876,49 доларів США та на суму Додаткового кредиту 77 026,05 гривень, що еквівалентна сумі Додаткового кредиту в доларах США 9 453, 95 доларів США під 9,90 відсотків річних на 60 місяців. Пізніше між сторонами було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 50008300 від 01.04.2013 року, за якою сторони домовилися змінити строк кредиту та подовжити його до 84 місяців. Курс для обчислення еквіваленту суми кредиту в доларах США відповідає курсу філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк» і становить 8,1475грн./дол. США. Цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки Seat, модель Altea Freetrack, рік випуску НОМЕР_4 . Відповідно до Кредитного договору усі платежі повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, а саме: 8,1475грн./дол. США відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування. 08.04.2013 року в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено договір застави транспортного засобу № НОМЕР_5 , відповідно до умов якого заставодавець заставив автомобіль марки Seat, модель Altea Freetrack, рік випуску НОМЕР_4 , об`єм двигуна 1984, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Позивач добросовісно сплачував щомісячні платежі відповідно до Графіку погашення кредиту. Оскільки кредит надавався на споживчі потреби, то вказаний кредитний договір підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач вважає, що укладений між сторонами кредитний договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним з огляду на наступне. Так, оспорюваний кредитний договір укладено під час дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечать ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Кредитні кошти були надані відповідачем позивачу саме у гривнях, а тому повернення повинно проводитись в гривнях без посилання на еквівалент долара США. Також, кредитний договір не містить графіку погашення кредиту у розмірі сум погашення основного боргу, виражених у грошовій одиниці України - гривні, що суперечить ч. 4 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» та Постанові НБУ № 168 від 10.05.2007 року. Складання графіку погашення заборгованості за кредитом із зазначенням платежів лише в доларах США є незаконним, оскільки кредитор у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України надав кредитні кошти в національній валюті, а тому повернення кредиту та відсотків повинно відбуватися у валюті кредиту. У разі визнання істотної умови кредитного договору недійсною, весь договір відповідно підлягає визнанню недійсним. Крім того, у кредитному договорі відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту, а також інформація про загальний розмір сукупної вартості кредиту. У графіку погашення кредиту відповідачем неправомірно зазначено лише орієнтовну сукупну вартість кредиту, але інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту відповідач повинен був повідомити позивачу ще до укладання Кредитного договору письмово. Позивач вважає, що відповідач приховав від позивальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чи фактично ввів позичальника в оману щодо кінцевої загальної суми кредиту. Відповідач використовує нечесну підприємницьку практику як під час укладення, так і під час виконання кредитного договору. Виставлені відповідачем рахунки по щомісячним платежам у гривні не надсилались позивачу, не надсилалися рахунки про сплату різниці, яка виникала внаслідок збільшення обмінного курсу більше ніж на 2 %, як не надсилалися і повідомлення про намір щодо зміни курсу за сім робочих днів до дати здійснення відповідних платежів, у зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач діяв недобросовісно, що було підтверджено судом у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2017 року у справі № 204/8251/16-ц. Відповідачем також приховано і невірно відображено фактичні дані і відомості щодо значення реальної процентної ставки, яка згідно кредитного договору становить 9,90%, а відповідно до висновку експерта № 12/11.3/5 від 27.04.2018 року становить 23,68%. У зв`язку з викладеним позивач вважає, що оспорюваний кредитний договір є недійсним, так як при його укладенні відповідач не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідними для даного виду договорів. Наслідком визнання кредитного договору недійсним є також недійсність договору іпотеки та поруки, а отже недійсність кредитного договору спричиняє недійсність договору застави транспортного засобу № 50008300 від 08.04.2013 року, який укладався з метою забезпечення виконання кредитного договору. У зв`язку з викладеним, позивачка вирішила звернутися до суду з даним позовом (а.с.1-13).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору - відмовлено (а.с.117-125).

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.156-171,176-191).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Порше Мобіліті вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, а тому просять апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення.

Також суд 1 інстанції дійшов до висновку, що правових підстав для застосування строку позовної давності не має.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону та змісті договорів.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 50008300, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит на суму 235 271, 20 гривень, що еквівалентно сумі кредиту в доларах США 28 876,49 доларів США та на суму Додаткового кредиту 77 026, 05 гривень, що еквівалентно сумі Додаткового кредиту в доларах США 9 453, 95 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, на 60 місяців. Цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки Seat, модель Altea Freetrack, об`єм двигуна 1984 куб. см., номер кузова НОМЕР_6 , рік випуску НОМЕР_4 (а.с. 15).

В подальшому, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 50008300 від 01 квітня 2013 року, відповідно до умов якої сторони домовились змінити строк кредиту, викладений в розділі «Основні умови Кредиту» та викладено його в наступній редакції «Строк кредиту: 84 місяців» (а.с. 24).

08 квітня 2013 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 50008300 від 01 квітня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено Договір застави транспортного засобу № НОМЕР_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Балтакса І.В., зареєстрований в реєстрі за № 480, відповідно до умов якого ОСОБА_1 заставила майно, а саме автомобіль марки Seat, модель Altea Freetrack, об`єм двигуна 1984 куб. см., номер кузова НОМЕР_6 , рік випуску 2013, колір темно-сірий, державний номер НОМЕР_2 (а.с. 29-34).

Відповідно до п. 1.3.1 Додатку до Кредитного договору № 50008300 від 01 квітня 2013 року «Загальні умови кредитування», розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту до додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного договору (а.с. 16-23). В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених Компанією рахунків в гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в Кредитному договорі (а.с. 16-19).

Згідно умов Кредитного договору курс для обчислення еквіваленту суми кредиту в доларах США відповідає курсу філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк» і становить 8,1475грн./дол. США.

Відповідно до п. 1.4.2 Додатку до Кредитного договору № 50008300 від 01 квітня 2013 року «Загальні умови кредитування» повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту.

Пунктом 2.1. Загальних умов кредитування було визначено, що за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування Позичальник сплачує Компанії проценти за процентною ставкою (фіксованою або змінною), визначеною у Кредитному договорі.

Так, відповідно до статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 статті 533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи викладене можна дійти висновку, що положення чинного законодавства України хоча і визначають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов`язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2014 року по справі № 3-133гс14.

Матеріалами справи встановлено, що саме з такими умовами, які зазначені в договорі, погодилась позивачка ОСОБА_1 , укладаючи з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» Кредитний договір № 50008300 від 01 квітня 2013 року.

У кредитному договорі № 50008300 від 01 квітня 2013 року сторони обумовили, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Колегія суддів погоджується із судом 1 інстанції, що посилання позивачки на те, що оспорюваний кредитний договір має бути визнаний судом недійсним на підставі визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, оскільки такі посилання є безпідставними та такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що позивачка виконувала умови Кредитного договору та сплачувала платежі, відповідно до Графіку погашення кредиту, та проценти за користування кредитом.

У пункті 9.5 Загальних умов кредитування закріплено, що підписуючи ці умови, позичальник підтверджує, що компанія належним чином ознайомила позичальника з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією.

Додатково до положень п. 9.5 Загальних умов кредитування, позичальник підтвердив, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника; умови надання додаткових фінансових послуг, пов`язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами (п. 9.6 Загальних умов кредитування).

У своїй позовній заяві позивачка не оспорює факт підписання нею кредитного договору та додатків до нього, а також договору застави транспортного засобу, а навпаки своїми доводами та обґрунтуваннями повністю доказує факт укладання та підписання оспорюваного договору.

Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

В укладеному між сторонами кредитному договорі, який складається із договору, загальних умов кредитування, графіка погашення кредиту та додаткових угод чітко визначені умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який він наданий, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на момент укладення між сторонами оспорюваного кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Порядок укладення договорів про надання споживчих кредитів та захист прав споживачів під час їх укладення на момент укладення сторонами 01 квітня 2013 року оспорюваного Кредитного договору був визначений Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 2.1 вказаних Правил було визначено, що банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умови дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

У пункті 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту було визначено, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Судом 1 інстанції також встановлено, що укладений між сторонами Кредитний договір містить Графік погашення кредиту, який є додатком до Кредитного договору № 50008300 від 01 квітня 2013 року, в якому зазначені суми щомісячних платежів, в тому числі суми погашення основного боргу та суми процентів за користування кредитом (а.с. 25-28).

У вказаному графіку погашення кредиту суми платежів зазначені у доларах США та визначено, що платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Крім того, у вказаному Графіку зазначено вартість послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору, і орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом, при цьому, суми зазначені як у гривнях, так і у доларах США.

На підставі вказаного суд 1 інстанції дійшов висновку з яким погоджується колегія суддів, що Графік погашення кредиту, який є додатком до Кредитного договору № 50008300 від 01 квітня 2013 року, відповідає вимогам, зазначеним в Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинним на момент укладенні спірного кредитного договору.

Отже, відповідачем при укладенні спірного Кредитного договору позивачу було надано повну, достовірну та детальну інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору. Норми законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті та визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті. При цьому, доводи позивачки на те, що складання графіку погашення кредиту із зазначенням платежів лише в доларах США є незаконним, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Також судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 за особистим вільним волевиявленням власноручно підписала Кредитний договір № 50008300 від 01 квітня 2013 року та була проінформована щодо усіх умов кредитування.

Крім того, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору або визнання його недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, і позичальник при належній завбачливості, міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти. Викладене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 755/22225/15-ц.

Позивачка ОСОБА_1 була повідомлена про умови кредитування відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення сторонами оспорюваного Кредитного договору, та отримала примірник договору, згідно з основними умовами якого сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, що не суперечить статті 627 ЦК України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у апеляційній скарзі.

Також апелянт зазначає, що відповідач використовував нечесну підприємницьку практику як під час укладення, так і під час виконання Кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ЦПК України на підтвердження застосування відповідачем до неї нечесної підприємницької практики, введення її в оману або діяльності, що є агресивною, надання інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб, застосування елементів примусу або докучання тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того ОСОБА_1 посилається, що у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року по справі № 204/8251/16-ц судом було встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» ОСОБА_1 не направлялись рахунки для оплати чергових платежів за кредитним договором.

Дійсно, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року по справі № 204/8251/16-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, Красногвардійський відділ Державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни від 24 грудня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 1957 про задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави: автомобіля марки Seat, модель Altea, рік випуску 2013, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_6 , колір темно сірий, державний номер НОМЕР_2 , за несплачені чергові платежі, штрафні санкції, за період з 01 квітня 2013 року по 16 листопада 2015 року, у розмірі 517 693,96 грн. (а.с. 47-55). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року вказане рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року було залишено без змін (а.с. 56-58).

Однак, у вищезазначеному рішенні судом не було встановлено факту того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» ОСОБА_1 не направлялись рахунки для оплат чергових платежів за кредитним договором, у зв`язку з чим такі посилання позивачки є такими, що не відповідають дійсності.

Сам по собі факт не направлення рахунків для оплати чергових платежів за кредитним договором не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки за приписами частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Також, позивачка наголошує на тому, що укладений між сторонами Кредитний договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірний правовідносин та є підставою для визнання такого договору недійсним.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Спірний Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, на момент укладення договору позивачка не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови. Також, відповідач надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Укладаючи кредитний договір сторони прийняли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого курсу валют не настане.

За таких обставин, порушення вимог статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не знайшло свого підтвердження, а такі посилання сторони позивача є недоведеними.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції, що підстав для визнання Кредитного договору № 50008300 від 01 квітня 2013 року недійсним відсутні, оскільки відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» надало позивачу ОСОБА_1 фінансову послугу з дотриманням норм законодавства.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки правові підстави, передбачені статтями 215 ЦК України, для визнання кредитного договору недійсним відсутні, так як банком перед укладенням кредитного договору позичальника було ознайомлено з основними умовами кредитування. Текст підписаного сторонами кредитного договору свідчить про досягнення згоди відносно всіх істотних умов договору до моменту реальної передачі грошових коштів.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом 1 інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції стягнути з позивача на його користь витрати на правову допомогу у сумі 10 800,00 грн., на підтвердження витрат надав наступні докази: копію заявки від 29.02.2019 року на надання юридичних послуг №35 до договору про надання юридичних послуг від 10.04.2018 року, який укладений між адвокатським об`єднанням КПД КОНСАЛТИНГ та ТОВ Порше Мобіліті; копію акту від 26.09.2019 року №2 про надання послуги до заявки на надання юридичних послуг №35 від 25.02.2019 року до договору про надання юридичних послуг від 10.04.2018 року; рахунок на оплату №180410_35_2 від 26 вересня 2019 року в сумі 10 800,00 грн.; платіжне доручення № 51001163 від 04.10.2019 року а суму 10 800,00 грн.

Досліджуючи вказані документи, апеляційний суд приходить до висновку, що надані вони дійсно підтверджують факт понесення ТОВ Порше Мобіліті витрат на правову допомогу, який є обґрунтованим та співмірним, а тому слід стягнути з ОСОБА_1 розмір понесених витрат у сумі 10 800,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» () витрати на правову допомогу в розмірі 10 800,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: