ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3246/18 Номер провадження 22-ц/814/983/20Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

секретар: Зеленська О.І.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова група «ТАС» Запорізька регіональна дирекція про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 серпня 2012 року о 13 год. 50 хв. на автодорозі Харків - Зміїв у Харківському районі Харківської області, водієм автомобіля «RENAULT CLIO», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 їй завдана матеріальна та моральна шкода.

Обгрунтовуючи тим, що відповідач шкоду в добровільному порядку не відшкодовує, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в сумі 7 437 грн. 38 коп. та моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2019 року позов ОСОБА_3 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 7 437 грн. 38 коп. та моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 874 грн. 37 коп.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення у справі та відмовити ОСОБА_3 у позові про відшкодування майнової та моральної шкоди у повному обсязі.

Вказував, що на момент ДТП, його цивільно-правова відповідальність, була застра-хована в ПАТ СГ «ТАС», що підтверджується страховим полісом встановленого зразка.

З цих підстав вважає, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транс-портних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні, в межах суми страхового відшкоду-вання, є страховик завдавача шкоди. Окрім того, на думку відповідача, розмір моральної шкоди є значно завищеним та об`єктивно не підтверджується наявними у справі доказами.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 свій відзив надала представник позивача - ОСОБА_1 , в якому, спростовуючи доводи апелянта, просила залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, що згідно ухвали Харківського районного суду Харківської області від 03 листопада 2017 року, відповідач ОСОБА_2 19 серпня 2012 року близько 13 год. 50 хв. керував технічно справним автомобілем «RENAULT CLIO» д.н.з. НОМЕР_2 та рухався автодорогою Харків-Зміїв у Харківському районі Харківської області, по своїй смузі руху у напрямку міста Харків.

Під час руху вказаною автодорогою в районі будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 грубо порушив вимоги п. п. 10.1, 14.2 (п/п «в») та п. 1.1. Додатку 2 розділу 34 «Дорожня розмітка» підрозділу 1 «Горизонтальна розмітка» Правил дорожнього руху України та, рухаючись на керованому автомобілі, перед здійсненням маневру - виїзду на смугу зустрічного руху, не переконався що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, та виїхав на смугу зустрічного руху, чим створив небезпеку для водія автомобіля «ЗАЗ-110206» д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , який рухався у бік м. Зміїв та який перебуваючи у стані аварійної ситуації, був вимушений виїхати на праве по ходу свого руху узбіччя, де втратив керування над автомобілем, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся із автомобілем «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався у бік м. Харкова, внаслідок чого пасажир автомобіля «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , 06 квітня 1937 року на-родження та водій автомобіля «ВАЗ 2101» - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримали тілесні ушкодження.

Зазначеною ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 листо-пада 2017 pоку ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В результаті вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаче-ного ч. 1 ст. 286 КК України, позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зазнали тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та знаходилася на лікуванні по місцю проживання.

ОСОБА_3 витратила кошти на лікування у зв`язку із отриманими в результаті ДТП ушкодженнями в сумі 7 437 грн. 38 коп., що підтверджується чеками.

Крім завданої матеріальної шкоди у зв`язку зі спричиненими тілесними ушкоджен-нями, позивачу також завдано моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, емоційних та душевних стражданнях, постійних хвилюваннях, а також у тому, що вона змушена була вживати заходів для відновлення свого здоров`я та свого чоловіка, який тривалий час перебував в лікарні. Моральну шкоду позивач оцінює у 80 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, виходив з їх доведеності та обгрунтованості, а також наявності правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Звідси вірним є висновок суду, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

За нормами ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механіз-мом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За змістом ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За роз`ясненнями, наведеними в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», - під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення).

Враховуючи, що вина відповідача у скоєнні ДТП, в результаті якого позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду, встановлена ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 листопада 2017 pоку, - правильним є висновок суду про наявність згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України правових підстав для покладення на відповідача відпові-дальності по відшкодуванню завданої позивачу шкоди.

При цьому суд правомірно виходив з наступного.

За нормами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відпо-відальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактич-ним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд та не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 1 ст. 12; ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Не зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована, підстави для можливості виплати страхового відшкодування не виникали для ОСОБА_3 до закінчення вирішення кримінального провадження. В той же час, на момент ухвалення рішення в кримінальному провадженні, строк звернення до страхової компанії, який становить один рік, - закінчився.

За висновком, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі за №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можлива за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

В даному випадку, такий обов`язок у страховика не виник, оскільки у зв`язку з тривалим розслідуванням та розглядом кримінального провадження, потерпілі не зверталися до страхової компанії із заявою про виплату у передбачений для цього річний строк.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди у повному обсязі, суд обгрунтовано виходив з того, що з вини відповідача завдано шкоди здоров`ю позивача, зокрема, вона зазнала тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та тривалий час знаходилася на лікуванні. Розмір матеріальних витрат, необхідних на віднов-лення її здоров`я підтверджується наявними у справі доказами.

При визначенні розміру моральної шкоди, судом враховано глибину та тривалість моральних страждань позивача, порушення її звичайного способу життя,ступінь негативного впливу на стан здоров`я, пов`язаного з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому суд виходив з розумності, виваженості, справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач та, врахувавши тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, - дійшов правомірного висновку про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 80 000 грн., обґрунтовано задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Пилипчук Л.І.

Чумак О.В.