Справа № 219/3275/20
Провадження № 2/219/1890/2020
07 липня 2020 року м. Бахмут Донецької області
Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Шевченко Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Брагіної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання біржового контракту (договору купівлі-продажу) дійсним, -
в с т а н о в и в:
09.04.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, згідно якого просить визнати біржовий контракт (договір купівлі-продажу) від 21 серпня 2001 року, укладений Товарною біржою «Недвижимость» між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив двокімнатну квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 44,40 м2, житловою площею 26,70 м2 дійсним.
В обґрунтування позову вказує, що 21.08.2001 між позивачем (покупець) та відповідачем ОСОБА_2 (продавець) був укладений біржовий контракт (договір купівлі-продажу) на придбання двокімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 44,40 м2, житловою площею 26,70 м2. Згідно з умовами п.3 контракту ОСОБА_1 на користь продавця при підписанні контракту були сплачені грошові кошти у сумі 1620 грн. за придбання об`єкту нерухомості. Всі істотні умови договору були виконані сторонами в повному обсязі. З часу придбання квартири ніяких претензій зі сторони продавця не надходило. Своє право власності позивач зареєстрував в Комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації м.Єнакієве, що підтверджується відповідним Реєстраційним посвідченням. Також на її ім`я був оформлений технічний паспорт на квартиру.
Однак, на даний час позивач не має можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири та здійснити її відчуження, оскільки під час укладання біржового контракту (договору купівлі-продажу) 21.08.2001, він не знав про те, що договір купівлі-продажу нерухомості необхідно укладати саме в нотаріальній формі. Під час укладання зазначеного біржового контракту і в подальшому, він був впевнений в правильності та законності укладання угоди купівлі-продажу. Більш того, діюче на той час законодавство не вимагало обов`язкового нотаріального посвідчення таких договорів. Також, в п.5 біржового контракту (договору купівлі-продажу) зазначено, що право власності на майно переходить з моменту реєстрації даного контракту в товарній біржі «Недвижимость». Позивач вимушений звернутися до суду з приводу визнання дійсним біржового контракту (договору купівлі-продажу), оскільки розпорядитися вказаною квартирою він не може у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.05.2020 за вказаною цивільною справою було відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Басан Ю.П. до судового засідання не з`явилися, разом з тим представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, вона у встановленому законом порядку була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки вона суд не сповістила, від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує.
На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом достовірно встановлено, що 21 серпня 2001 року товарною біржою «Недвижимость» між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено в письмовій формі біржовий контракт - договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,40 м2, житловою площею 26,70 м2 (п.2) (а.с.8). Пунктом 5 контракту визначено, що право власності на відчужуване майно переходить з моменту реєстрації даного контракту в товарній біржі «Недвижимость»
Цим контрактом підтверджується той факт, що розрахунки між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проведені повністю, претензій вони не мають. Тобто, позивач повністю виконав умови домовленості за угодою: сплатив продавцю належну суму у розмірі 1 620 грн.
Згідно п.9 біржового контракту останній підлягав реєстрації в Єнакіївському міському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до реєстраційного посвідчення Єнакіївського БТІ від 31.08.2001 ОСОБА_1 здійснив реєстрацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
З матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу спірної квартири (біржовий контракт) від 21 серпня 2001 року, укладений між Продавцем ОСОБА_2 та Покупцем ОСОБА_1 , та зареєстрований в товарній біржі «Недвижимость», нотаріально посвідчений не був.
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року по недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.
Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірного будинку, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.
Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК).
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Як було встановлено, при укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до позивача (Покупця за контрактом) продавці не мали.
Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізнався, що укладений між ним та відповідачем договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення.
Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 07 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог.
Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 та визнає дійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу) від 21.08.2001 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст 4, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 354, ст. ст. 16, 220, 328, 657 ЦК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання біржового контракту (договору купівлі-продажу) дійсним, - задовольнити.
Визнати дійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу), укладений 21 серпня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований в товарній біржі «Недвижимость», щодо купівлі продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 44,40 м2, житловою площею 26,70 м2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідно до вимог п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строк, визначений ст. 354 цього Кодексу, на подання апеляційної скарги, продовжується на строк дії такого карантину.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса вказана у позовній заяві: АДРЕСА_1 .
Суддя Л.В.Шевченко