Справа № 308/5909/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ за період з 01.01.2016 року по 22.06.2020 року в розмірі 3 882,63 грн.

Розглянувши надані матеріали, приходжу до висновку, що в частині вимог слід відмовити у видачі судового наказу виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР, квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Аналогічні положення щодо строку оплати житлово-комунальних послуг закріплювались у ст. 32 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004р. та у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017р., в період чинності яких виникла спірна заборгованість.

Таким чином,оскільки плата за житлово-комунальні послуги здійснюється щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання боржником кожного із цих зобов`язань.

Згідно матеріалів справи, з заявою про видачу судового наказу заявник звернувся 23 червня 2020 року. Відповідно, право на стягнення заборгованості обмежується трьохрічним строком позовної давності, тобто з червня 2017 року, оскільки обов`язок щодо сплати заборгованості за травень 2017р. виник у червня 2017 року.

Як вбачається з представленого стягувачем розрахунку, заборгованості за фактично надані послуги за спожитий газ в розмірі 2 884,29 грн. існувала на період січня 2016 року, що випливає з розрахунку заборгованості наданого заявником.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Разом з тим, подані матеріали не свідчать про переривання строку позовної давності, зокрема, щодо визнання боржником заборгованості за попередні періоди і як наслідок, вимога про стягнення заборгованості за фактично надані послуги за спожитий газ в розмірі 2 884,29 грн. пред`явлена стягувачем поза межами строків позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, в частині вимог про стягнення заборгованості за фактично надані послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 2 884,29 грн. належить відмовити у видачі судового наказу. В іншій частині, що стосується стягнення заборгованості за фактично надані послуги з централізованого опалення в розмірі 9524,43 грн. судовий наказ належить видати, оскільки як вбачається з представленого розрахунку, боржник неодноразово вчиняв дії, які свідчать про визнання ним такого боргу і зокрема, неодноразово вносив грошові кошти для погашення заборгованості за попередні періоди.

Керуючись ст. ст. 161, 165 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Н.В. Дергачова