Провадження №2-з/522/357/20
У Х В А Л А

06 липня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.

при секретарі Соболевій О.М.

розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», державного реєстратора Сурай Дар`ї Юріївни Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, скасування рішення державного реєстратора та рішення про державну реєстрацію прав власності, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», державного реєстратора Сурай Дар`ї Юріївни Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, скасування рішення державного реєстратора та рішення про державну реєстрацію прав власності.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2019 року заява представника позивача про забезпечення позову, була задоволена частково та накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», в інший частині заяви було відмовлено.

01.07.2020 року представник позивача звернувся до суду зі заявою про забезпечення позову в якій просив суд заборонити суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам здійснювати дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01.

Представник позивача просив суд розглядати заяву в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Інші сторони у судове засідання не з`явились.

Суд, вивчивши матеріали справи, заяви про забезпечення позову, вважає, що вона обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд керується тим, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому із заяви про забезпечення позову вбачається, що представник позивача просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам здійснювати дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на квартиру, але не обґрунтовує необхідність вжиття саме таких заходів забезпечення позову, а також заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Крім того, суд враховує, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2019 року був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», а тому арешт виключає будь-які реєстраційні дії з цим майном.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципу змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі FOGARTY v. THE UNITED KINGDOM (заява 37112/97), рішення від 21/11/2001 (параграфи 33, 34, 35) Європейський Суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

На підставі наведеного суд дійшов висновків про те, що заявником не доведена необхідність забезпечення позову шляхом накладання заборони, недоведене існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви.

Керуючись ст. 151-154 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», державного реєстратора Сурай Дар`ї Юріївни Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, скасування рішення державного реєстратора та рішення про державну реєстрацію прав власності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: