ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3129/19 Номер провадження 22-ц/814/376/20Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.

секретар: Зелен ська О.І.

за участю представника позивача - Шкромиди Ю.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції з Шостим апеляційним адміністративним судом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2019 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувало, що 09 квітня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладений електронний кредитний договір №09.04. 2019-100002285, згідно п.1.1 якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

Відповідно до заявки та підтвердження укладення кредитного договору позивач видав 09 квітня 2019 року відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 22 квітня 2019 року та платою за користування кредитом у розмірі 2 800 грн., що підтверджується квитанцією №140769401 від 09 квітня 2019 року.

07 травня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №07.05.2019-010001495 з умовами, аналогічними умовам попереднього договору. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 07травня 2019 року та на підставі ст.601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорід-них вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 10 000 грн. за кредит-ним договором №07.05.2019-010001495 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про по-вернення суми кредиту в розмірі 10000 грн. за кредитним договором №09.04.2019-100002285 від 09 квітня 2019 року.

Відповідно до умов договору позичальник зобов`язався забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування ними шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту до 21 травня 2019 року; б) проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований; в) штрафні санкції, які можуть бути нараховані кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Сторонами строки повернення кредиту та процентів не переносились.

Посилаючись на те, що відповідач не сплатив позивачу заборгованість, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором, - ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість та штраф за кредитним договором №07.05.2019-010001495 в розмірі 13 568 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 1 921 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2019 року позовні вимоги ТОВ «Споживчий Центр» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість та штраф за кредитним договором №07.05.2019-010001495 в розмірі 13 568 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921 грн., а всього - 15 489 грн.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване ним рішення район-ного суду - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Споживчий центр» у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача, стягнувши на його - відповідача користь витрати за надання правничої допомоги адвокатом.

Вказував, що договір позики між ним і товариством не укладався та заперечував факт підписання ним цього договору позики за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису.

Вважає, що позивачем не доведено факт виникнення зобов`язань між ним та позива-чем, не надано належних доказів того, що саме ним - ОСОБА_2 було застосовано будь-яким способом ідентифікатор (СМС), зокрема, відсутні докази отримання ним будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора, а також відсутні докази його реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача.

Також зазначав, що наявний в матеріалах справи DVD диск з пропозицією, заявкою та підписом цифровим одноразовим ідентифікатором, а також довідка ТОВ «Старт-мобайл» про те, що на фінансовий номер його телефону було направлено цифровий іденти-фікатор, - не є достовірним доказом отримання ним кредиту, оскільки документи не містять підписів працівників та печатки банківської установи, яка здійснила такий грошовий переказ, не містить реквізитів отримувача та назви фінансової установи отримувача, а тому не вбачається за можливе достеменно встановити, що кредитні кошти перераховані саме на його рахунок та саме ним отримані.

Окрім того, звертав увагу на те, що суд вказав про перерахування ним позивачу 6 640 грн. в рахунок оплати заборгованості по цьому кредиту, однак не зарахував її у погашення заборгованості.

Також вказував, що відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він звільнений від сплати штрафу, пені та відсотків за кредитним договором. Однак суд не застосував цей закон, що є неправильним.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 свій відзив подало Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», в якому, спростовуючи доводи апелянта, просило у задоволенні апеляційної скарги - відмовити в повному обсязі.

При цьому зазначало, що відповідач підтвердив вчинення правочину прийняттям виконання за кредитним договором №09.04.2019-100002285 та не заперечує ні належність йому банківської карти, на яку були перераховані кошти, ні отримання ним вищевказаного платежу у розмірі 10 000 грн. Аргументи відповідача стосуються виключно того, що начебто квитанція про перерахування коштів не відповідає вимогам закону. В той же час, відповідач не повернув отримані ним кошти, як помилково перераховані, ні в день їх отримання, ні пізніше, аж до теперішнього часу.

Також вказувало, що укладені кредитні договори підписані двома підписами - однора-зовим ідентифікатором (1) та аналогом власноручного підпису відповідача (2), що відповідає як вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», так і нормам ст. 207 ЦК України.

Окрім того, відповідач підтвердив укладення договору №07.05.2019-010001495 від 07 травня 2019 року, сплативши відсотки та штраф за кредитним договором №09.04.2019-100002285 від 09 квітня 2019 року, що підтверджується квитанцією № від 7 трав-ня 2019 року на суму 6 640 грн. та довідкою субконто по кредитному договору №09.04.2019-100002285.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, в режимі відеоконференції, проведення якої забезпечено Шостим апеляцій- ним адміністративним судом за участю представника позивача. Відповідач та його представ-ник, будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідачем вчетверте на адресу апеляційного суду подано заяву про відкладення розгляду справи, проте, оскільки як і до трьох попередніх його заяв (від16 березня 2020 року, 02 квітня 2020 року та 14 травня 2020 року), - не додано жодного доказу на підтвердження поважності зазначених ним підстав неможливості явки в судове засідання, -розгляд справи проведено за відсутності сторони відповідача.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 квітня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №09.04.2019-100002285, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 грн.

Згідно заявки та підтвердження укладення кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 10 000 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 22 квітня 2019 року та платою за користування кредитом у розмірі 2800 грн.

Перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» відповідачеві 09 квітня 2019 року кредитних коштів у розмірі 10 000 грн. - підтверджується квитанцією №140769401 від 09 квітня 2019 року платіжної платформи FONDY.

Також наданими позивачем доказами підтверджено, що на банківську картку АТ КБ «Приватбанк», відкриту на ім`я відповідача ОСОБА_2 за № НОМЕР_1 - 9 квітня 2019 року перераховані кошти у розмірі 10 000 грн. /а.с. 49/.

Зарахування на картку відповідача зазначених коштів підтверджується і наданою ОСОБА_2 випискою по надходженнях на його банківську картку № НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк» та руху коштів за період з 09 серпня 2018 року до 09 серпня 2019 року, на аркуші третьому якої вказано про зарахування 09 квітня 2019 року на картку відповідача коштів у розмірі 10 000 грн. (т. 1 а. с. 127).

Окрім того, на запит суду, АТ КБ «Приватбанк» надано відповідь, що держателем картки НОМЕР_1 є ОСОБА_2 та 09 квітня 2019 року о 12:56:13 на його картку зарахований переказ на суму 10 000 грн.

Звідси вірним є висновок суду про те, що наданими як позивачем, так і відповідачем доказами, підтверджується факт зарахування на картку ОСОБА_2 10 000 грн. -09 квітня 2019 року, саме в день укладення кредитного договору, в період часу, що відповідає часу подання заявки на отримання кредиту, листування з відповідачем та надходження коштів на картку відповідача (09.04.2019 з 12.55 год. до 12.56.13 год).

Відповідач, в свою чергу, не надав жодних пояснень та доказів у підтвердження іншого джерела зарахування вказаних коштів на його кредитну картку.

Факт перебування відповідача в кредитних відносинах із позивачем підтверджується також перерахуванням відповідачем коштів у розмірі 6 640 грн. 07 травня 2019 року в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором №09.04.2019-100002285 відправ-ником з номером телефону НОМЕР_2 , який належить відповідачеві, що підтверджується анкетою позичальника, анкетою опитування клієнта ОСОБА_2 при укладанні ним кредитного договору з позивачем 25 вересня 2018 (т. 1 а. с. 60-63).

Також судом встановлено, що 07 травня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №07.05.2019-010001495 з умовами, аналогіч-ними умовам попереднього договору. За заявою позичальника про перекредитування/ зарахування від 07 травня 2019 року та на підставі ст. 601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог.

Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 10 000 грн. за кредитним договором №07.05.2019-010001495 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повер-нення суми кредиту в розмірі 10 000 грн. за кредитним договором №09.04.2019-100002285 від 09 квітня 2019 року.

За умовами п. 4.1 договору позичальник зобов`язується забезпечити своєчасне повер-нення кредиту та процентів за користування ними шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту до 21 травня 2019; б) проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований; в) штрафні санкції, які можуть бути нараховані кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитором вимоги про нарахування таких санкцій.

Встановлено, що строки повернення кредиту та процентів сторонами не змінювались.

Згідно п. 5.4. договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальни-ком грошових зобов`язань за Договором Кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом.

З інформації, що міститься на наданих позивачем DVD-дисках слідує, що кредитний договір від 07 травня 2019 року укладено з метою перекредитування заборгованості у розмірі 10 000 грн., за кредитним договором, укладеним сторонами 09 квітня 2019 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», яке є фінансовою устано-вою та здійснює свою діяльність відповідно до ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, та ОСОБА_2 відповідає вимогам цивільного законодавства до правочинів, укладених у сфері електронної комерції. Позивач здійснив всі дії, необхідні для надання позики відповідачу, зокрема перерахувавши суму позики на карт-ковий рахунок відповідача; договір підписаний двома підписами: одноразовим ідентифікато-ром та аналогом власноручного підпису відповідача, що відповідає як нормам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», так і положенням ст. 207 ЦК України, оскільки усі істотні умови електронного кредитного договору містяться у заявці та оферті, з якою відпо-відач ознайомився та до якої позивач забезпечив безперешкодний доступ відповідно до ч. ч. 4, 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», а відсутність у відповідача елект-ронного цифрового підпису, за умови дотримання сторонами вищенаведених вимог закону, - не є підставою неможливості укладення кредитного договору в електронній формі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального права, узгоджуються з фактичними обставинами та зроблені на підставі наявних у справі та належним чином досліджених доказів.

За нормами ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», - електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками при-рівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіна-лом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію ук-ласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вва-жаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію).

За нормами частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», - пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», - якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено дого-вором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За нормами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Районним судом вірно встановлено, що спірні кредитні договори були підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором, який він отримав шляхом реєстрації в інформа-ційно-телекомунікаційній системі позивача, як суб`єкта електронної комерції засобом зв`язку, що відповідач вказав під час реєстрації, а саме номер телефону НОМЕР_2 , що зокрема підтверджується довідками ТОВ «Старт-мобайл», анкетою позичальника, анкетою опитування клієнта ОСОБА_2 при укладенні ним кредитного договору з позивачем 25 ве-ресня 2018 року (т. 1 а.с. 55, 59, 60-63).

Відповідач не заперечував, що вказаний засіб зв`язку, а саме номер телефону належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказані засоби зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.

Відповідач також не спростовує інформації про те, що він є держателем банківської картки АТ КБ «Приватбанк» за вказаним вище номером, та не надав жодного доказу у підтвердження того, що вказана банківська картка вибула з його розпорядження поза його волею на час укладення електронних кредитних договорів 09 квітня 2019 року та 07 травня 2019 року, а навпаки надав суду виписку по надходженням по картці НОМЕР_1 , що підтверджує ту обставину, що і на час вирішення даного спору він є держателем вказаної банківської картки, користувався нею, а 09 квітня 2019 року на його картку надійшло зарахування у розмірі 10 000 грн. Окрім того, вказана виписка містить інформацію про дату народження відповідача, номер паспорту, номер реєстраційної картки платника податків, адресу місця проживання, яка повністю збігається з інформацією, яку надавав відповідач при укладенні кредитного договору №25.09.2018-100003522 від 25 вересня 2018 року, в якому також зазначений його фінансовий номер телефона , за яким він отримував одноразовий ідентифікатор при укладенні договорів від 09 квітня 2019 року та від 07 травня 2019 та сплачував заборгованість за кредитом від 09 квітня 2019 року у розмірі 6 640 грн., а відтак доведеним є факт, що саме відповідач укладав з позивачем спірні кредитні договори та отримав кошти у розмірі 10 000 грн. відповідно до умов договору.

За встановлених обставин, з урахуванням положень ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову. Виходячи з того, що зібраними у справі доказами доведено, що відповідач умови укладеного договору не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує, - суд правомірно задовольнив позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» у повному обсязі, стягнувши на його користь з відповідача заборгованість за електронним кредитним договором, з урахуванням процентів за користування кредитом та штрафу за прострочення повернення кредиту, згідно наданого позивачем розрахунку (т. 1 а. с. 4) на загальну суму 13 568 грн., а також судові витрати.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом сплаченої відповідачем кредитної заборгованості у розмірі 6 640 грн., - не заслуговує на увагу, оскільки зазначена сума була сплачена ОСОБА_2 на користь позивача на погашення відсотків та штрафу за кредитним договором від 09 квітня 2019 року.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження статусу відповідача, як військовослужбовця.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.