Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач -Гаврилюк В.К.
Провадження № 22-ц/810/216/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Гаврилюка В.К.,

суддів Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 лютого 2020 року, ухваленого Сєвєродонецьким міським судом Луганської області у складі: судді Бароніна Д.Б. в приміщенні того ж суду, рішення в повному обсязі складене 13 лютого 2020 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні індивідуальним гаражем шляхом надання доступу до даного приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні індивідуальним гаражем, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання доступу до даного приміщення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є користувачем індивідуального гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час виникла необхідність виконати кадастрову зйомку вказаного гаража, але відповідач самовільно його зайняв та перешкоджає позивачу провести кадастрову зйомку. 22 липня 2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що на даний час гараж не звільнений, він був вимушений звернутись до суду. Посилається на статтю 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні індивідуальним гаражем шляхом надання доступу до даного приміщення відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводами апеляційної скарги є те що судом першої інстанції не врахований факт, що він є користувачем спірного гаража, тому скаржник вважає рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області необґрунтованим та незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального права.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що на момент виникнення спору позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували його право власності на спірний гараж або право користування земельною ділянкою, на якій він розташований.

ОСОБА_2 зазначає що на даний час він є власником гаража за адресою: АДРЕСА_2 та є добросовісним набувачем, який має право на встановлення факту набуття права власності в судовому порядку.

08 червня 2016 року між ним та ОСОБА_3 було укладено простий письмовий договір купівлі-продажу гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний договір був засвідчений ріелтором ОСОБА_4 . Перед укладанням зазначеного договору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили йому, що вказаний гараж належав ОСОБА_5 , який помер в Російській Федерації, а ОСОБА_3 є його племінницею та єдиною спадкоємицею. ОСОБА_3 надала відповідачу документи, що вказували на придбання будівельних матеріалів, квитанцію про сплату до гаражного кооперативу «Лада» та копію проекту на надання земельної ділянки. Під час проведення угоди відповідач розумів, що автогаражного кооперативу «Лада» не існує та йому доведеться отримувати документи в Сєвєродонецькій міській раді під вже існуючий гараж. На момент купівлі-продажу гаража відповідач зазначає що був впевнений, що ОСОБА_3 є спадкоємицею і має право розпоряджатися майном, а у відповідності до ст. 387, 388 ЦК України він є добросовісним набувачем нерухомого майна.

З огляду на викладене, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні індивідуальним гаражем шляхом надання доступу до даного приміщення в повному обсязі, а рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

В судовому засіданні позивач просив задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідно до копії розписки від 16.07.2006 року ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , продав гараж АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 , ОСОБА_1 за 14500 грн. Передав також проекти земельної ділянки на ОСОБА_5 , акт від 25.12.1997 року, план земельної ділянки, розбивочний план, ситуаційний план земельної ділянки. Переданий ключ від гаражу (а.с. 55).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 20.10.1999 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.04.1984 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 56-57).

Згідно з копією проекту надання земельної ділянки від 23.12.1997 землекостирувачем є ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 . Адреса земельної ділянки: АДРЕСА_6 Сєвєродонецьк АДРЕСА_7 район будинку АДРЕСА_5 0,0015 га. Мета використання: під землі громадської забудови (для будівництва господарської споруди). Термін використання: тимчасове короткострокове користування на умовах оренди, строком на 3 (три) роки (а.с. 59).

Відповідно до копії акту встановлення меж земельної ділянки від 25.12.1997 згідно до акту попереднього вибору земельної ділянки та на підставі рішення виконкому Сєвєродонецької міської ради народних депутатів №2590 від 23.12.1997 у присутності ОСОБА_5 встановлено на місцевості межі земельної ділянки, наданої ОСОБА_5 під землі громадської забудови (для будівництва господарської споруди), розташованої: АДРЕСА_8 загальною площею 0,0015 га (а.с. 44).

З копій плану земельної ділянки, розбивочного та ситуаційного плану вбачається розташування земельної ділянки АДРЕСА_4 АДРЕСА_8 (а.с.45-47).

Відповідно до копії рішення Сєвєродонецької міської ради №3166 від 09.01.2019 року вирішено: 1) надати гр. ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0018 га, для обслуговування індивідуального гаражу, за адресою: АДРЕСА_9 ) гр. ОСОБА_1 надати погоджений в порядку, встановленому земельним законодавством України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки до Сєвєродонецької міської ради для його затвердження та подальшої передачі земельної ділянки в оренду строком на 3 (три) роки (а.с. 9).

07.02.2019 року між Комунальним підприємством «Землевпорядник» Сєвєродонецької міської ради (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладений договір № 56 про надання послуг, за яким виконавець приймає на себе зобов`язання про надання послуг: виконання кадастрового знімання. Мета використання земельної ділянки: під існуючий гараж за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до копії рахунку-фактури №56 від 07.02.2019 замовник ОСОБА_1 за виконання кадастрового знімання має сплатити КП «Землевпорядник» 1170,83 грн, разом з ПДВ до сплати 1405 грн (а.с.67).

Згідно копії листа Комунального підприємства «Землевпорядник» Сєвєродонецької міської ради № 151 від 11.03.2019 ОСОБА_1 повідомлено, що для виконання кадастрової зйомки та складання кадастрового плану земельної ділянки, на якій розташовано існуючий індивідуальний гараж в кварталі 69, необхідно надати доступ для внутрішніх вимірювань гаражу (а.с. 11).

Відповідно до копії листа Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області №5652 від 13.03.2019 ОСОБА_1 повідомлено, що його звернення зареєстровано до ЖЄО №3369 від 18.02.2019 і по ньому проведена необхідна перевірка. Співробітниками Сєвєродонецького ВП було встановлено, що ця подія не підлягає внесенню до ЄРДР та не містить ознак кримінального правопорушення. Вбачаються ознаки цивільно-правових відносин (а.с. 12).

Разом з тим, з копії розписки від 08.06.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 04.12.1996 року, зареєстрована: АДРЕСА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала суму в розмірі 22500 грн. у гр. ОСОБА_2 , АДРЕСА_11 , за проданий нею гараж, що знаходиться: АДРЕСА_2 . Дана розписка також має запис, що ОСОБА_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_12 , був свідком передання грошей (а.с. 48).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що

позивачем не надано до суду належних доказів, які б підтверджували його право власності на спірний гараж або право користування земельною ділянкою, на якій він розташований, а відтак у суду відсутні підстави, встановлені статтею 391 ЦК України, для усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні спірним гаражем, а розписки щодо спірного гаражу, які надані сторонами, не підтверджують права власності на гараж, адже вказані розписки не є нотаріально посвідченими правочинами та не пройшли державну реєстрацію та не надано доказів того, що особи, які складали ці розписки мали право власності на спірний гараж на момент їх складення. Надані позивачем документи лише підтверджують ініціацію ним процедури передачі земельної ділянки під спірним гаражем в оренду, проте не доводять того, що у позивача виникли права користування цієї земельною ділянкою. Вимог про визнання права власності на спірний гараж позивач не заявляв.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право мирно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до положень статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до переоцінки доказів, незгоди із висновком суду та власного тлумачення позивачем характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником ОСОБА_1 за доводами апеляційної скарги не доведена наявність підстав для висновку щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, відсутність оцінки наданих позивачем доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи, що є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні індивідуальним гаражем шляхом надання доступу до даного приміщення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 06 липня 2020 року.

Головуючий В.К. Гаврилюк

Судді О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова