Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1179/13-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 26 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П.

у цивільній справі №296/1179/13-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2011 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі-Банк) звернулося до суду з позовом. Банк просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №ZRHORK02321210 від 22.02.2006 р. у загальному розмірі 147 714,56 грн. і сплачені судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 22.02.2006 р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ZRHORK02321210, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти на строк до 21.02.2009 р. включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 18 000,00 грн. для купівлі ТНС зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості починається з першого місяця, наступного за датою надання кредиту і відповідач повинен надавати банку кошти у сумі 871,35 грн. щомісяця для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків та комісією. Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 18000 грн. Проте, у добровільному порядку відповідач зобов`язання належним чином не виконав, що змусило позивача звернутись до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 12 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

У поданій апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк» просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи. Зокрема вважає, що неналежне виконання умов договору не змінює строк основного зобов`язання, його змінює звернення кредитора до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням договору позичальником. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинам, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Тобто, на думку апелянта, позовна давність за кожний черговий платіж обчислюється окремо, а не застосовуються до всіх платежів, наступних після першого порушення позичальником щодо здійснення платежу. Зокрема вказує, що банк звернувся до суду із позовом 27.04.2011р., отже, за платежами з 01.05.2008 р. по 21.02.2009 р. строк позовної давності не сплив.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2006 р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ZRHORK02321210, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти на строк до 21.02.2009 р. включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 18 000,00 грн. для купівлі ТНС зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначений договір є чинним.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості починається з першого місяця, наступного за датою надання кредиту і відповідач повинен надавати банку щомісячний платіж у сумі 871,35 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків та комісією.

Факту отримання кредитних коштів відповідач не заперечує.

Згідно наданого Банком до позову розрахунку заборгованості станом на 07.04.2011 р., останній має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 147 714,43 грн., що складається з наступного:

- 18 000,00 грн. заборгованості за кредитом;

- 56 493,88 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом;

- 4 698грн.заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 68 522,68 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в його задоволенні.

Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо.

Згідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, звичаїв ділового обороту або інших вимог. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Крім того, суд враховує, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке відбувається під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України)» .

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики».

На основі положень укладеного в даній справі договору суд приходить до висновку, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У зв`язку з цим право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Разом з тим, невнесенні до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Оскільки в даному випадку Банк звернувся до суду 27.04.2011р., то заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тій частині, що за платежами з 01.05.2008 р. по 21.02.2009 р. строк позовної давності не сплив.

Матеріали справи свідчать про те, що за вказаний період заборгованість за тілом кредиту становить 7133грн. 12коп. (а.с.140).

Виходячи з умов договору в частині визначення 2% ставки щомісяця за користування кредитом, розмір відсотків за вказаний період буде становити за 10 місяців 1426,62 грн. (7133,12х20%).

Що стосується стягнення пені в даному випадку, апеляційний суд виходить з того, що перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

У зв`язку з цим неможливим є стягнення неустойки, нарахованої на суму зобов`язання по якому пропущено строк позовної давності, що узгоджується з положеннями статті 266 ЦК України, яка говорить, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

За наведених обставин та відповідно до положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК пропорційно величині задоволеного позову підлягають відшкодуванню понесені Банком судові витрати.

Зокрема, як зазначалося вище задоволенню підлягає позов в сумі 8559,74 грн.(7133,12 + 1426,62), що становить 6% від заявленої в позові суми.

Таким чином, відшкодуванню буде підлягати 180,09 грн. ((120+2881,5)х0,06).

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 8559,74 грн. заборгованості за кредитом та 180,09 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: