Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

25 червня 2020 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Товченко К.М., розглянувши цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу, -

УСТАНОВИВ:

ТОВ «Веллфін» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення боргу, посилаючись на те, що 02.06.2016 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого, відповідач отримав позику у розмірі 1 200 гривень строком на 30 днів.

ТОВ «Веллфін» свої зобов`язання виконало, проте, відповідач, всупереч умовам договору, свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 28.08.2018 року має заборгованість у розмірі 36 601,20 гривень. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.01.2019 року відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 06.09.2019 року справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечив.

Відповідач відзив у встановлений строк не подав, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України підстави для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 43782 від 02.06.2016 року, за умовами якого позивач зобов`язався надати та надав позику в розмірі 1 200 гривень на строк 30 днів, а відповідач зобов`язався повернути вказану суму, та сплатити відсотки за користування: 1,9 % від суми позики щоденно на період 30 днів, і 3,8 % від суми позики, яка не була повернута своєчасно, за строк понад 30 днів (а.с. 7-14).

Сума позики в розмірі 1 200 гривень була перерахована на картку відповідача 02.06.2016 року, що підтверджується листом ТОВ ФК «Вей фор пей» № 358-ВП від 16.08.2018 року (а.с. 18-19).

Відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання, внаслідок чого на 20.11.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 41 450 грн, у тому числі: 1 200 грн заборгованості за позикою, 40 250 грн заборгованості за відсотками (а.с. 20). Позивач, керуючись принципом диспозитивності, просить стягнути лише частину суми боргу в розмірі 37 801,20 гривень.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Стаття 1049 ЦК України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 2.1.1.2 договору № 43782 позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики, процентів за користування позикою та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.2.1.2 договору № 43782 позичальник зобов`язаний своєчасно повернути позику, проценти за користування позикою в порядку, визначеному договором.

Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку про порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо повернення позики та сплати процентів за користування позикою.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 762 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 гривень суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем не надано доказів на підтвердження фактичного здійснення відповідних витрат, відтак, суд не вбачає підстав для стягнення цих коштів з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 77, 81-82, 137, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованість у розмірі 37 801 (тридцять сім тисяч вісімсот одна) гривня 20 копійок;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні;

Повне найменування сторін:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (адреса: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, б. 48, );

відповідач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 );

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва;

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення (або вручення) повного судового рішення;

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В. Гребенюк