Справа № 585/4812/19
Провадження № 2/581/51/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2020 року сел. Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Кузьмінського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазур О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області, Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)», Державної казначейської служби України,

про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції від суду,

в с т а н о в и в :

24 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області із вказаним позовом та просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в сумі 1000 грн., завдану йому державою Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області, та з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на його користь моральну шкоду у сумі 1000 грн., завдану йому внаслідок порушення права на таємницю кореспонденції.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 11 січня 2020 року підсудність справи визначена за Липоводолинським районним судом Сумської області.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що являючись засудженим він відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія № 56». 21 грудня, 23 грудня, 26 грудня і також 26 грудня 2016 року Державною установою «Роменська виправна колонія (№56)» йому були вручені листи Роменського міськрайонного суду Сумської області, пов`язані з розглядом справ у суді. Листи суду було зареєстровано у Журналі обліку вхідної кореспонденції Роменської виправної колонії №56 у відкритому вигляді, про що свідчать штемпелі колонії з відповідними реєстраційними номерами. Листи були адресовані Роменській виправній колонії №56 для вручення засудженому ОСОБА_1 Роменським міськрайонним судом було направлено кореспонденцію, що стосувалася його особисто, особі пенітенціарної служби, яка не була його представником та не мала довіреності на отримання кореспонденції від суду.

Зазначав, що Державна установа «Роменська виправна колонія (№56)» не мала судового рішення про дозвіл на перегляд його кореспонденції, а відповідач Роменський міськрайонний суд Сумської області не виконав вимог ч. 3 ст. 222 ЦПК України, ч. 4 ст. 113 КВК України щодо умов та порядку направлення судових рішень особам, які приймали участь у справі. Відповідачі порушили його право на таємницю кореспонденції, передбачене ч. 1 ст. 14 КПК України, ч. 4 ст. 113 КВК України, ч. 1 ст. 306 ЦК України, ст. 31 Конституції України. Діями відповідачів йому була завдана моральна шкода у виді нервового потрясіння та тривалої нервової напруги, що стало психологічним тягарем для нього, також дані обставини порушили нормальний хід його життя, призвели до відчаю та посилили його душевні страждання, що не сприяло покращенню його стану здоров`я, оскільки медичною частиною Роменської виправної колонії №56 було встановлено діагноз «гіпертонічна нейроциркулярна дистонія». З урахуванням глибини та тривалості перенесених душевних страждань просив суд стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 1000 грн., яка завдана йому державою Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області, а також з Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» моральну шкоду у розмірі 1000 грн., завдану внаслідок порушення права на таємницю кореспонденції.

Згідно з відзивом Роменського міськрайонного суду Сумської області позов ОСОБА_1 необґрунтований і задоволенню не підлягає. Надіслання судом кореспонденції на адресу засудженого ОСОБА_1 узгоджувалося з положеннями ч. 6 ст. 76 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин). Зазначає, що у разі отримання вказаної кореспонденції не в належному вигляді працівникам колонії слід було повернути її суду, проте у закритому чи відкритому вигляді була направлена кореспонденція на даний час встановити неможливо. Вказує, що сама констатація факту завдання моральної шкоди позивачеві не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв`язку між діями відповідача і наслідками. Права позивача не порушувались і підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Також додає, що суд не може у цій справі брати участь від імені Держави Україна, оскільки не наділений відповідними повноваженнями.

У наданому до суду відзиві відповідача Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» вимоги позивача не визнаються у зв`язку з їх необґрунтованістю. Свою позицію мотивує тим, що згідно з Типовою інструкцією з діловодства в органах та установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і навчальних закладах, що належать до сфери управління Державної пенітенціарної служби України у службі діловодства розкриваються всі конверти за винятком тих, що мають напис «особисто». 21 грудня 2016 року працівником канцелярії держаної установи отримано поштове відправлення з Роменського міськрайонного суду Сумської області, яке надійшло на адресу начальника державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» (бувша назва Роменська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№56), воно було зареєстроване в журналі вхідної кореспонденції державної установи за вхідним номером 5522. Переглянувши відправлення було виявлено, що лист за № 585/4894/16-ц/25910/16 від 14 грудня 2016 року був адресований Державній установі «Роменській виправній колонії (№56)» і містив вимогу суду вручити ОСОБА_1 копію ухвали суду від 14 грудня 2016 року під розписку. Вказаний лист вручений позивачу 21 грудня 2016 року, про що є розписка в Журналі обліку вхідної кореспонденції за 2016 рік. Аналогічні дії були вчинені працівником канцелярії установи виконання покарань і з іншими трьома листами від суду, які також надійшли на адресу начальника установи з вимогою про вручення ОСОБА_1 та які були вручені останньому 23 грудня та 26 грудня 2016 року 2 листи.

Вважає, що дії відповідача щодо перегляду листа в даному випадку є законними, оскільки згідно з п. 5 розділу І Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 2 липня 2013 року № 1304/5, кореспонденція засудженим, що надходить з суду в запечатаному вигляді (конверті) вручається протягом доби засудженим (особам, узятим під варту). Вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивач не надав належних доказів про спричинення йому діями відповідача моральної шкоди, а обмежився лише цитатами з нормативних актів. Позивач підтримує соціально корисні зв`язки шляхом листування, телефонних розмов, отримує посилки, приймає участь у програмних диференційованого виховного впливу на засуджених, займається самоосвітою, що свідчить про відсутність порушення нормального укладу його життя. Довідка про його діагноз, встановлений у 2003 році, не може бути належним доказом по справі, оскільки листи з Роменського міськрайонного суду Сумської області отримані позивачем були в 2016 році.

Відповідач Державна казначейська служба України направила до суду відзив, згідно з яким позовні вимоги не визнаються. Зазначається, що служба відповідно до положень законодавства забезпечує обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються, служба жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавала та відповідно до вимог нормативно правових актів не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших осіб.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Представники інших відповідачів до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від Роменського міськрайонного суду Сумської області в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, судом встановлені такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 був засуджений вироком Апеляційного суду Черкаської області від 24 березня 2004 року до покарання у виді довічного позбавлення волі. З 4 травня 2005 року він відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія (№56)» (а.с. 6).

3 лютого 2011 року терапевтом медичної частини установи виконання покарань ОСОБА_1 встановлено попередній діагноз нейроциркуляторна дистонія по гіпертонічному типу (а.с. 55).

14 грудня 2016 року за вих. № 585/4894/16-ц/25910/16 Роменський міськрайонний суд Сумської області надіслав на адресу начальника Роменської виправної колонії УДПтСУ в Сумській області №56 для вручення засудженому ОСОБА_1 копію ухвали від 14 грудня 2016 року про залишення позовної заяви без руху. Лист був зареєстрований колонією 21 грудня 2016 року за №5522 та був вручений ОСОБА_1 21 грудня 2016 року (а.с. 7, 57).

19 грудня 2016 року за вих. № 585/2676/16-ц/25983/16 Роменський міськрайонний суд Сумської області надіслав на адресу начальника виправної колонії №56 для вручення засудженому ОСОБА_1 копію рішення суду від 13 грудня 2016 року. Лист був зареєстрований колонією 23 грудня 2016 року за № 5545 та був вручений ОСОБА_1 23 грудня 2016 року (а.с. 8, 58).

22 грудня 2016 року за вих. № 585/4520/16-ц/26157/16 Роменський міськрайонний суд Сумської області надіслав на адресу Роменської виправної колонії УДПтСУ в Сумській області №56 для вручення засудженому ОСОБА_1 копію ухвали від 22 грудня 2016 року та заперечення. Лист був зареєстрований колонією 26 грудня 2016 року за №5570 та був вручений ОСОБА_1 27 грудня 2016 року (а.с. 9, 59).

22 грудня 2016 року вих. № 585/4727/16-ц/26152/16 Роменський міськрайонний суд Сумської області надіслав на адресу Роменської виправної колонії УДПтСУ в Сумській області №56 для вручення засудженому ОСОБА_1 копії ухвали від 22 грудня 2016 року та заперечення. Лист був зареєстрований колонією 26 грудня 2016 року за №5571 та був вручений ОСОБА_1 27 грудня 2016 року (а.с. 10, 59).

При вирішенні спору суд виходить з наступних положень закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 306 ЦК України фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції. Порушення таємниці кореспонденції може бути дозволено судом у випадках, встановлених законом, з метою запобігання злочинові чи під час кримінального провадження, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Частинами 3, 4 статті 113 КВК України визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду.

Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Крім того, абз. 2 п. 4 Розділу 1 Інструкції з організації та перегляду кореспонденції (листування), осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2013 року № 1304/5 передбачено, що кореспонденція, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається адресату протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені та особи взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Згідно з п. 5 Розділу II цієї Інструкції кореспонденція, що надійшла від зазначених в абзаці 2 пункту 4 цієї Інструкції органів (осіб), засудженим (особам, узятим під варту) вручається протягом доби у запечатаному вигляді (конверті). Зазначена вхідна кореспонденція у закритому вигляді реєструється в Журналі з приміткою Закритий конверт.

Відповідно до ч. 6 ст. 76 ЦПК України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) якщо особа, яка бере участь у справі, перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються їй під розписку адміністрацією місця утримання особи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цієї особи до суду.

Зазначені норми ЦПК України не вказують на те, що кореспонденція суду вручається у відкритому вигляді.

Отже, законодавством встановлено, що перегляду не підлягає кореспонденція, яку засуджені отримують із суду.

Встановленими судом обставинами та матеріалами справи підтверджуються факти порушення відповідачем Державною установою «Роменська виправна колонія (№ 56)» права ОСОБА_1 на таємницю листування, а також порушення вимог статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктів 4, 5 Інструкції з організації та перегляду кореспонденції (листування), осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2013 року № 1304/5, оскільки кореспонденція із суду повинна направлятися засудженому у конверті та в такому вигляді передаватися засудженому, що у силу презумпції знання закону працівники колонії не могли не знати, однак у цій справі було встановлено, що листи із суду ОСОБА_1 були вручені у відкритому вигляді.

При цьому суд не вбачає порушень з боку Роменського міськрайонного суду Сумської області, який направляв кореспонденцію ОСОБА_1 адресуючи листи адміністрації місця утримання особи, але при цьому зазначаючи про необхідність їх вручення засудженому ОСОБА_1 , оскільки такі дії відповідають положенням ч. 6 ст. 76 ЦПК України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Також суд зазначає, що Роменський міськрайонний суд Сумської області не має процесуальної дієздатності брати участь у розгляді справи від імені Держави Україна та не наділений відповідними повноваженнями. Суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути, зокрема, і відшкодування моральної шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно зі ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті ( ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що передача працівниками колонії позивачу кореспонденції від суду (копій рішень, ухвал суду як учаснику судової справи) у відкритому вигляді, неодноразовість порушень, призвели до появи у позивача душевних страждань, нервового потрясіння та напруги.

Беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів істотного погіршення стану фізичного та психічного здоров`я позивача, істотної зміни його звичайного життєвого укладу під час відбування покарання у виправній колонії, суд, з метою ефективного захисту особистого немайнового права позивача під час відбування ним покарання, з врахуванням засад розумності й справедливості та беручи до уваги те, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача, тому визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 400 грн., у такий спосіб частково задовольнивши позов до Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)».

Позовні вимоги до Державної казначейської служби України задоволенню не підлягають з огляду на те, що служба не вступала у правовідносини з позивачем, його прав не порушувала, шкоди позивачеві не завдавала.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом із немайновою вимогою та був звільнений від сплати судового збору, і мінімальна ставка якого за подання такого позову, незалежно від заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції чинній на час звернення до суду з позовом, становила 768,40 грн., то з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на користь держави підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору за розгляд справи в суді.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на користь ОСОБА_1 400 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок порушення права на таємницю кореспонденції від суду.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (відбуваючий покарання в ДУ «Роменська виправна колонія № 56» за адресою: 42073, Україна, Сумська область, Роменський район, с. Перехрестівка, вул. Вишнева, буд. 19).

Відповідач: Держава Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області (42000, м. Ромни, вул. Соборна, 12, ).

Відповідач: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ).

Відповідач: Державна установа «Роменська виправна колонія (№ 56)» (42073, Сумська область, Роменський район, с. Перехрестівка, вул. Вишнева, 19, ).

Повне рішення складене 2 липня 2020 року.

Суддя О. В. Кузьмінський