Справа № 386/37/20
Провадження № 2/386/106/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області

В складі головуючого судді Гарбуз О. С.

з участю: секретаря судового засідання Фенюшиної Ю.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом направлення 17.01.2020 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 22.01.2020. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.04.1989 сторони уклали шлюб. Від шлюбу в сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_5 . Представник позивача зазначив, що з часом сімейне життя сторін поступово стало погіршуватись, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу. 25.11.2019 рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 25.12.2019. За час проживання сторін у шлюбі за спільні сімейні кошти 31.05.1997 було придбано житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею приміщень 80 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 . Згідно звіту про проведення незалежної оцінки ринкової вартості зазначеного житлового будинку, вартість житлового будинку з надвірними будівлями становить 320992 грн., тобто половина вартості даного житлового будинку з надвірними будівлями становить 160496 грн. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 60, 68, 70 Сімейного кодексу України (далі - СК України), ст.ст. 368, 372, 386 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), представник позивача просить визнати спільним майном подружжя позивача та відповідача житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем та за відповідачем право власності по Ѕ частині кожному житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в тому числі - 1500 грн. за проведення незалежної оцінки ринкової вартості житлового будинку та 25000 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Ухвалою суду від 27.01.2020 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позові та суду пояснив, що площа будинку відповідає площі вказаній в договорі купівлі продажу. Позивач з будинку речі не забирала, в тому числі грошові кошти, про що стверджується відповідачем. Експертиза з метою визначення вартості спірного житлового будинку не проводилась, а проводилась лише його оцінка. Зазначив, що спору щодо іншого майна між сторонами не має. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав, визнав обставини справи, зазначені в позові. Суду пояснив, що будинок придбали з позивачем в шлюбі за спільні кошти, на даний час шлюб розірваний. Зазначив, що площа будинку не відповідає дійсності, оскільки площа будинку більша, тому і оцінка будинку має бути більшою. Вважає, що будинок коштує більше ніж заявлено в позові та оцінює його вартість у розмірі 600 тисяч гривень. Вказав, що позивач з будинку забрала гроші в доларах та євро, золото та інші речі, однак скільки саме грошей та золота не пам`ятає. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України).

Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 1989 року, який розірвано рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2019 року, що набрало законної сили 25.12.2019, ці обставини визнані відповідачем, а тому не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

В період з 22.04.1989 до 25.11.2019 сторони проживали спільно однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет, про що стверджував представник позивача та визнав відповідач.

За час спільного проживання сторонами у власність набуто житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 31 травня 1997 року, укладеного між ОСОБА_6 та відповідачем, зареєстрованого в реєстрі правочинів 31.05.1997 за №1533 державним нотаріусом Голованівської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Бурдейною Г.І. (а.с. 7).

Згідно копії рішення Голованівської селищної ради Кіровоградської області «Про затвердження акту прийомки на закінчене будівництвом домоволодіння» №76 від 22.05.1997 та копії акту введення в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку від 20.05.1997, житловий будинок АДРЕСА_1 має загальну площу забудови 99 кв.м., корисну площу - 80 кв.м., житлову площу - 42,1 кв.м., біля якого побудовані господарські будівлі (а.с. 9-10).

Відповідно до копії довідки №391, виданої 06.11.2019 Голованівською селищною радою Кіровоградської області, земельна ділянка загальною площею 0,07 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, належить на праві власності ОСОБА_2 , станом на 06.11.2019 не приватизована та державний акт не виготовлявся (а.с. 14).

Як вбачається з копії домової книги щодо домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , місце проживання сторін зареєстровано за цією адресою (а.с. 11-13).

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ст. 60 СК України, яка кореспондується з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ч. 1 ст. 63 СК України, яка кореспондується зі ст. 369 ЦК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За нормами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч. 1 ст. 71 СК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 24, 25, 30 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Враховуючи те, що спірний житловий будинок було придбано у період спільного проживання сторін в шлюбі та за спільні кошти, суд відносить зазначений будинок до спільного майна подружжя.

У силу частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи викладене, позовні вимоги представника позивача про поділ житлового будинку шляхом визнання права власності за кожним зі сторін по 1/2 частині підлягають задоволенню.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про можливість розподілу спільного майна сторін за порядком, запропонованим представником позивача.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Як вбачається з наданої квитанції №29 від 26.11.2019 (а.с. 4), позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 1605 грн., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачем, у зв`язку з задоволенням позову. При цьому, визначаючи розмір судового збору, суд враховує наданий позивачем з цією метою звіт про проведення незалежної оцінки ринкової вартості спірного житлового будинку, затвердженого 20.11.2019 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (а.с. 15-25).

Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено.

Крім цього, з наданої позивачем копії квитанції №22/11/01 від 22.11.2019 (а.с. 32), вбачається, що останньою за проведення оцінки спірного будинку сплачено 1500 грн., що також підлягає відшкодуванню відповідачем.

Згідно наданої позивачем копії договору про надання правничої (правової) допомоги №20 від 31.10.2019, укладеного між позивачем та адвокатом Непокульчицьким В.С., останньому передбачено вартість послуг (гонорара) адвокату у розмірі 25000 грн., які здійснюються шляхом щомісячного переказу суми, не пізніше 3-х днів з моменту отримання рахунку (а.с. 33-35).

Позивачем надано копії квитанцій до прибуткового касового ордера №8 та №9 від 31.10.2019 про сплату вартості послуг адвоката Непокульчицького В.С. відповідно у розмірах 15000 грн. та 10000 грн. (а.с. 38-39) та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла та які очікує понести на професійну правничу допомогу (а.с. 40).

Однак, позивачем на виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України не додано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом згідно договору про надання правничої (правової) допомоги №20 від 31.10.2019, а тому вимоги позивача про відшкодування витрат за надання правової допомоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити повністю.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину за кожним житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в сумі 1605 (одна тисяча шістсот п`ять) грн. та витрати зі сплати послуг за звіт про проведення незалежної оцінки ринкової вартості житлового будинку в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн., а всього - 3105 (три тисячі п`ять) грн.

Відмовити ОСОБА_3 у стягненні з ОСОБА_2 понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Місце проживання позивача ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Голованівський районний суд Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Враховуючи п. 3 розділу XII "ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ" ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), вищезазначені в рішенні процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Дата складення повного судового рішення: 13 липня 2020 року.

Суддя Гарбуз О. С.