КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3664/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, постановлену суддею Марфіною Н.В. 10 грудня 2019 року про відмову в ухваленні додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання,

У С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за період з 07.08.2016 року по 29.07.2019 року інфляційні втрати у розмірі 27165 грн 52 коп, три проценти річних у сумі 6137 грн 00 коп, а всього 33 302 грн 52 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов?язані зі сплатою судового збору у розмірі 768 грн 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов?язані із наданням правничої допомоги у розмірі 1142 грн 56 коп.

18.11.2019 представником позивача засобами поштового зв?язку надіслано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій він просив суд поновити строк для подання доказів, що підтверджують розмір витрат, сплачених позивачем у зв?язку із розглядом справи у розмірі 14 400,00 грн.

На обґрунтування заяви вказував, що при ухваленні рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14400,00 грн.

Зазначав, що позивач дізнався про результати розгляду справи лише 15.11.2019 з Єдиного державного реєстру судових рішень та станом на 18.11.2019 від суду копії рішення не отримував, тому просив поновити строк для подання доказів, які підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2019 року у задоволені клопотання представника позивача про поновлення строку для подання доказів, що підтверджують розмір витрат сплачених позивачем у зв`язку з розглядом справи відмовлено.

У задоволені заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №755/13063/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судових витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 14400, 00 грн відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала була винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги того, що представник позивача не міг подати всі докази судових витрат в межах строку розгляду справи, оскільки договором про надання юридичних послуг установлений порядок оплати за надані юридичні послуги, відповідно до якого, остаточний розрахунок за надану професійну правничу допомогу, що складає 6000,00 грн, крім ПДВ 1200,00 грн, а всього 7200,00 грн сплачується за фактом винесення судового рішення протягом двох робочих днів з моменту виставлення рахунку виконавцем.

З огляду на те, що витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 14400,00 грн є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, а також виконаної за договором роботи, є всі підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14400,00 грн.

Представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції просив скасувати ухвалу та постановити нову про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений .

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що при постановленні Дніпровським районним судом м. Києва рішення від 06.11.2019 по суті позовних вимог, судом вже було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті.

За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов?язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як убачається із рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2019, питання про судові витрати судом вирішено, зокрема і стосовно заявлених стороною позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14400,00 грн, у заволодінні стягнення цих витрат відмовлено. З відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір в розмірі 768,40 грн, а з позивача на користь відповідача стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 1142,56 грн.

Так, у рішенні суду з приводу вирішення питань розподілу судових витрат зазначено, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач з посиланням на ч. 8 ст. 141 ЦПК України зазначає, що всі документи, які підтверджують суму витрат на правову допомогу разом з детальним описом робіт будуть надані протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому, позивач вказує, що витрати на професійну правничу допомогу попередньо становлять 14400,00 грн та поштові витрати 500,00 грн.

Як убачається з матеріалів справи, дана справа була розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження, так як, спір є малозначним, із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як убачається із заявлених позивачем вимог, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 42144,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 за період з 07.08.2016 року по 29.07.2019 року інфляційні втрати у розмірі 27165 грн 52 коп, три проценти річних у сумі 6137 грн 00 коп, а всього 33302 грн 52 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов?язані зі сплатою судового збору у розмірі 768 грн 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов?язані із наданням правничої допомоги у розмірі 1142 грн 56 коп.

Главою 10 ЦПК України, яка встановлює особливості розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, не передбачено жодного особливого порядку подання доказів щодо понесених сторонами судових витрат після ухвалення рішення по суті спору. Так, сторона в даному випадку повинна подати докази про понесені судові витрати в межах строку розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та покази свідків.

При цьому, у справах, що розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження судові дебати не проводяться, натомість зазначені норми цивільного процесуального закону вказують на те, що їх застосування, стосовно можливості подачі доказів понесених судових витрат після ухвалення рішення по суті справи, можливе у спорах, які розглядаються за правилами загального позовного провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення, оскільки при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження всі докази мають бути подані разом із позовною заявою у відповідності до вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України, а також позивач не був позбавлений права подати докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу під час розгляду справи, яка перебувала в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва з 16.08.2019 року по 06.11.2019 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та правильно відмовив позивачу в ухваленні додаткового рішення, оскільки при постановленні рішення по суті позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат між сторонами вже було вирішено та відмовлено позивачу у стягненні судових витрат на правову допомогу.

В разі, якщо позивач не згоден із таким рішенням суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, то він не позбавлений був права оскаржити рішення суду в цій частині в апеляційному порядку, а не звертатися із вимогою про постановлення додаткового рішення з питання, яке вже було вирішено судом.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді :