Справа №639/4059/20
Провадження №2/639/1365/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року Жовтневий районний суду м. Харкова у складі головуючого судді Труханович В.В. розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, третя особа: Харківський обласний державний нотаріальний архів про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, третя особа: Харківський обласний державний нотаріальний архів про зняття арешту з майна, в якій просила суд зняти арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений постановою слідчого СВ ГВПМ ДПІ Лазаревою Е.В. від 30 листопада 2000 року та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , запис № 5619809 щодо обтяження квартири. Тип обтяження: арешт. Підстава обтяження: постанова б/н, 30.11.2000, ДПІ Харківської області, власник ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачу на праві спільної сумісної власності належить частка у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 6-00-190973 від 30 травня 2000 року.

30 листопада 2000 року слідчим СВ ГВПМ ДПІ Лазаревою Е.В. було винесено Постанову про накладення арешту на майно, зокрема, з метою забезпечення цивільного позову / виконання вироку в частині можливої конфіскації майна слідчий ухвалив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить обвинуваченій - Позивачу.

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.10.2001 року позивача було визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 367 КК України та ч. 2 ст. 366 КК України та призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, із стягненням штрафу в дохід держави 1700 гривень. Відповідно до ст. 75 КК України Позивача від призначеного покарання звільнили з випробувальним терміном 2 роки. Відповідно до ст. 3 п. А Закону України "Про амністію" від 5 липня 2001 року, який набрав чинності 21 липня 2001 року позивача від покарання звільнили.

07 вересня 2007 року реєстратором Першої Харківської нотаріальної контори, на майно за вищевказаною адресою було накладено арешт, реєстраційний номер обтяження № 5619809, на підставі Постанови ДПІ Харківської області від 30 листопада 2000 р. № б/а, архівний номер: 2528952НАККОУ, архівна дата 01.12.2000, дата виникнення 01.12.2000 р., № реестра: 12550, внутр. № 63013Р222БР146304426.

Своєчасно арешт з майна позивача знято не було, що і стало підставою для звернення позивача до суду з зазначеною позовною заявою.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, приходить до наступного висновку.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як зазначено у частинах першій, другій статті 55 Конституції України.

Саме суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості звернутися з відповідною заявою до компетентного суду.

Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55, статті 124 Конституції України.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У частинах першій та третій статті 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (стаття 2 КПК України).

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Вказана правова позиція була викладена у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17-ц та у Верховного суду від постанові 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви арешт на майно позивача було накладено саме в рамках кримінального провадження, за яким вона була обвинуваченою.

Окрім того, судом було встановлено, що спірні правовідносини виникли за дії КПК України від 1960 року.

Порядок накладання арешту на майно та скасування арешту було урегульовано у статтях 126, 234 КПК України від 1960 року.

У 2012 році було прийнято новий Кримінально процесуальний кодекс України.

Відповідно до пункту 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.10.2001 року позивача ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 367 КК України та ч. 2 ст. 366 КК України та призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, із стягненням штрафу в дохід держави 1700 гривень. Відповідно до ст. 75 КК України позивача від призначеного покарання звільнили з випробувальним терміном 2 роки. Відповідно до ст. 3 п. А Закону України "Про амністію" від 5 липня 2001 року, який набрав чинності 21 липня 2001 року позивача від покарання звільнили.

Так, відповідно до ст. 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Так, питання про зняття арешту повинно розглядатися судом, який постановив вирок (Жовтневим районним судом м. Харкова) в порядку ст. 409 КПК України.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, третя особа: Харківський обласний державний нотаріальний архів про зняття арешту з майна слід відмовити, оскільки дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, суд роз`яснює позивачу його право звернутися з відповідною заявою до Жовтневого районного суду м. Харкова в порядку ст. 409 КПК України 1960 року.

Керуючись ст. ст. 10, 19, 186, 439 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, третя особа: Харківський обласний державний нотаріальний архів про зняття арешту з майна відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

В силу пункту 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу, на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 354 (строки апеляційного оскарження) продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали складено 06.07.2020 року.

Суддя В.В. Труханович