Справа №461/574/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 червня 2020 року Галицький районний суд м. Львова

у складі головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Рудницької А.О.,

представника позивача Лепеха М .М. ,

представника відповідача Ільницького О .В. ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до укладеного 14 грудня 2016 року контракту вона працює на посаді артиста-провідного майстра сцени ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької». 18 жовтня 2019 року керівником підприємства був винесений наказ № 189-к, відповідно до п. 2 положень якого позивачеві серед інших працівників театру було оголошено догану. Підставою для дисциплінарного стягнення стало те, що 29 вересня 2019 року під час вистави « Сільва » ОСОБА_8 за відкритої куліси, під час поклону вона у сценічному костюмі та у гримі звернулася до глядачів з вимогами соціального характеру щодо деструктивної, на її думку, діяльності керівництва підприємства. У наказі зазначено, що ОСОБА_1 вийшла за межі дорученої їй ролі у виставі. З наведеним наказом позивач незгодна, оскільки вважає, що її звернення було здійснене від імені трудового колективу, під час поклону, тобто коли всі відведені ролі артистів вже були відіграні. Вважає, що догана їй була оголошена лише з метою покарання за незгоду з думкою керівництва та за вільне вираження думки. Зазначає, що своїх трудових обов`язків за контрактом вона не порушувала, тому просить суд визнати незаконним п. 2 наказу. Крім цього, у позові зазначено, що наказом від 02 січня 2020 року № 01-к оголошені працівникам театру догани були достроково зняті, тому нею не заявлено вимоги про скасування наказу.

Ухвалою суду від 22 січня 2020 року у справі було відкрите провадження, розгляд вирішено провести у спрощеному позовному провадженні, з повідомленням /викликом/ осіб.

Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 18 лютого 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача від 12 лютого 2020 року про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору - достроковим зняттям догани з ОСОБА_1 . При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що предметом даного спору є вимога про визнання незаконним пункту наказу про застосування дисциплінарного стягнення, тому факт дострокового зняття такої догани не вирішує питання законності наказу.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_1 була обурена діями керівництва театру з приводу, що стосується проблем укладення контрактів з артистами. Вважає, що у її діях відсутні порушення умов контракту, правил внутрішнього трудового розпорядку чи посадової інструкції, оскільки ОСОБА_1 звернулася до глядачів вже після закінчення вистави. Вона мала абсолютне право так вчинити, зокрема виступити з подякою або з будь-якими іншими висловлюваннями. Просив суд визнати незаконним наведений у позові пункт наказу, оскільки такий не відповідає нормам законодавства про працю. Аналогічна позиція викладена представником позивача у відповіді на відзив від 21 лютого 2020 року.

Представник відповідача під час розгляду справи проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що у діях ОСОБА_1 наявні ознаки дисциплінарного порушення, оскільки вона порушила вимоги контракту, правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції. Так, нею було допущено звернення до глядача під час поклону - мізансцени, яка є частиною режисерського задуму, та фактично продовженням вистави, його заключною частиною. Виступ позивача був дуже емоційний, що є недопустимим, оскільки така промова була недоречною. У разі наявності розбіжностей у думках колективу і керівництва, такі питання мають бути вирішені без втягування в процес глядача, що перебував на виставі з відпочинковою метою. Вважає, що в той час, коли артист перебуває у сценічному костюмі та гримі, вистава не вважається закінченою.

У відзиві на позовну заяву від 12 лютого 2020 року зазначено, що ОСОБА_1 зокрема було порушення проявилися у виході за межі дорученої ролі у репертуарній виставі шляхом ігнорування визначених правил, мета яких - забезпечення належного сприйняття глядачами театрального дійства на підставі створеного цілісного художнього візуально-звукового образу вистави.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час судового розгляду ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем на підставі контракту від 14 грудня 2016 року. Позивач призначена на посаду артиста - провідного майстра сцени.

18 жовтня 2019 року генеральним директором - художнім керівником державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» був винесений наказ № 189-к «Про догану ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7». У п. 2 цього наказу зазначено, що 29 вересня 2019 року під час вистави « Сільва » ОСОБА_8, за відкритої куліси під час поклону, провідний майстер сцени ОСОБА_1 звернулася зі сцени у театральному костюмі та гримі до глядачів із вимогами соціального характеру, вийшовши за межі дорученої їй ролі у виставі.

У мотивувальній частині наказу зазначено, що в обов`язки працівника серед іншого входить сумлінно виконувати свою трудову функцію, що визначена посадовою інструкцією, дотримуватися трудової дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку закладу культури, дотримуватися вимог з охорони праці та забезпечення безпеки праці. Відповідно, роботодавець має право вимагати від працівника дотримання вказаних норм і правил та притягати до дисциплінарної і матеріальної відповідальності в порядку, встановленому законодавством (абз. 4, 5 п. 6 Розділу III Контракту). Аналогічні норми містяться і у Правилах внутрішнього розпорядку праці у НАУД театрі ім. М. Заньковецької, затверджених 07 вересня 2004 pоку. Відповідно до абз. 2 п. 7 Розділу І контракту до складу роботи (трудової функції) працівника входить підготовка під керівництвом режисера і виконання у виставах театру доручених ролей як на стаціонарі, так і на гастролях та виїздах.

Так, відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Таким чином, трудовою дисципліною передбачено додержання працівниками норм, закріплених КЗпП України, правил внутрішнього трудового розпорядку, статутів, положень, посадових інструкцій, за порушення якої до працівника можливо застосування положень ст. 147 КЗпП України.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Частиною 1 статті 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно з положеннями чч. 1, 4 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України, правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Тобто, виключною компетенцією власника або уповноваженого ним органу є видача наказів, визначення підстав, мотивів, обґрунтування та виду дисциплінарного стягнення. В свою чергу, до компетенції суду належить перевірка додержання передбачених законом підстав та порядку застосування до працівників дисциплінарного стягнення, тобто законність наказу.

Перевіряючи підстави для притягнення позивача до відповідальності, суд приходить до висновку, що такі були відсутні на момент видачі наказу.

Абзацом 2 ст. 1 Закону України «Про театри та театральну справу» встановлено, що театр - це заклад культури (підприємство, установа чи організація) або колектив, діяльність якого спрямована на створення, публічне виконання та публічний показ творів театрального мистецтва. В абзаці 4 цієї ж статті визначено, що театральне мистецтво - вид мистецтва, особливістю якого є художнє відображення життя за допомогою сценічної дії акторів перед глядачами.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів. Керівник державного чи комунального театру може залучати артистичний та художній персонал понад штатну чисельність на підставі цивільно-правового договору в порядку, визначеному законом (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про театри та театральну справу»).

Судовим розглядом встановлено, що трудові обовязки позивача закріплені посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку та положеннями контракту.

Зокрема абзац 2, 5, 6 п. 1 Розділу III контракту, на які посилається відповідач в оскаржуваному наказі, передбачає обов`язок сумлінно виконувати свою трудову функцію, що визначена посадовою інструкцією, дотримуватися вимог з охорони праці та забезпечення безпеки праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, в тому числі до того, що перебуває у користуванні працівника (костюми, реквізит, партитура, ноти, інструменти, обладнання, тощо), а також до майна інших працівників, закладу культури. В абзаці 2 п. 7. Розділу І контракту із ОСОБА_1 , визначено, що працівник обов`язаний зберігати і підтримувати зовнішню форму, що відповідає характеру виконуваних ролей.

Правила внутрішнього трудового розпорядку праці у НАУД театрі ім. М. Заньковецької, затверджені 07 вересня 2004 року, в абз. 2 п. 27, п. 28 визначають, що не допускаються зміни та додатки від себе до затвердженого тексту ролі, зміни затвердженого рисунку ролі (мізансцени, ритм, грим, костюм та інше) самовільна заміна себе іншими виконавцями (в оркестрі, в масових сценах). Третій дзвінок перед початком вистави повідомляє, що дія вистави розпочалася. Під час вистави чи репетиції за кулісами можуть бути присутніми лише актори, зайняті у цій дії; вихід за куліси без спеціального дозволу дирекції іншим працівникам театру, а також стороннім особам категорично заборонено (п. 32). Артисти, зайняті вданій виставі чи генеральній репетиції, не мають право з`являтися у приміщеннях, де знаходиться публіка (п. 34).

Детально проаналізувавши нормативні акти, у тому числі локальні, суд дійшов до переконання про відсутність у діях позивача порушень покладених на неї трудових обов`язків та вимог трудової дисципліни, а оскаржуваний наказ не містить чіткої вказівки на те, яку саме трудову функцію позивач не виконала, чи виконала не сумлінно.

При цьому, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивачем допущено зміни тексту чи додатки власного тексту, зміни ролі або гриму, вихід за куліси без спеціального дозволу.

Крім того, в судовому засіданні було досліджено відеозапис, на якому зафіксовано події, що мали місце 29 вересня 2019 року, зокрема вбачається, що звернення ОСОБА_1 відбулося після закінчення вистави, за відкритої куліси під час поклону. Суд вважає, що даний відеозапис не свідчить про порушення позивачем трудової дисципліни чи передбачених контрактом обов`язків. Оскільки на момент звернення позивача вистава фактично була завершена, глядачі аплодували стоячи. Звернення позивача, за своїм змістом, не містило жодних образ чи зневажливого ставлення, як до глядачів так і до працівників театру, і на думку суду являється допустимим в демократичному суспільстві.

Суд погоджується з позицією представника відповідача, щодо можливої недоречності виступу ОСОБА_1 зі сцени до глядачів одразу після закінчення вистави з промовою щодо діяльності театру та критикою дій керівництва. Однак, такі дії позивача, як встановлено судом, не є підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани з порушенням чинного законодавства про працю. За таких обставин, позовна заява про визнання незаконним пункту 2 наказу є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається із заяви про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, з метою надання професійної правничої допомоги ОСОБА_1 у судовій справі між нею та адвокатом Лепехом М.М. укладено договір про надання клієнту правової допомоги № 47 від 04 листопада 2019 року. На виконання умов договору адвокату Лепеху М.М . (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 808 від 05 жовтня 1999 року) надано довіреність для представництва інтересів позивача. Клієнту згідно умов договору було надано правову допомогу за тарифами відповідно до договору, на підтвердження чого було складено та підписано акт виконаних робіт від 08 квітня 2020 року.

Відповідно до зазначеного акту адвокат надав позивачу наступні послуги: консультація - 01 год., опрацювання нормативно-правових актів - 01 год., аналіз ЄДРСР - 01 год., складання адвокатського запиту - 01 год., направлення запитів - 01 год., складання позовної заяви - 04 год., складання відповіді на відзив - 01 год., участь в судових засіданнях - 03 год. Вартість послуг відповідно до рахунку № 47 складає 7087,19 грн.

Зазначена в рахунку сума була оплачена ОСОБА_1 06 квітня 2020 року на рахунок адвоката в установі банку, про що суду надано квитанцію.

Визначаючи такий розмір витрат, суд, з дотриманням принципу обґрунтованості та пропорційності, виходить зі складності справи, значення справи для позивача та переліку виконаних адвокатом послуг.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

При поданні позову ОСОБА_1 був сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн, який також підлягає стягненню з відповідача.

З урахуванням положень процесуального закону, з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати, які складають з витрат на професійну правничу допомогу та оплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності - задовольнити повністю.

Визнати незаконним пункт другий наказу державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» № 189-к від 18 жовтня 2019 року в частині оголошення дисциплінарного стягнення - догани провідному майстру сцени ОСОБА_1 .

Стягнути з державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7087 (сім тисяч вісімдесят сім) грн 20 коп. та судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп., всього - 7928 (сім тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн 00 коп.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: державне підприємство «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької», , адреса: 79008, м. Львів, вул. Лесі Українки, 1.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 23 червня 2020 року проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення буде складений 26 червня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Д. Фролова