КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1528/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/3295/17

17 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Волошина Юліана Ігоровича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Дутчака І.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлака Олег Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлака Олег Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 03 листопада 2016 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 6471, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 467 200 грн. за укладеним ними 28 грудня 2009 року договором позики та 1700 грн. нотаріальної плати за вчинення нотаріусом цього напису.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 03 листопада 2016 року приватним нотаріусом Бурлакою О.В. вчинений виконавчий напис за № 6471, яким задоволено вимогу ОСОБА_2 та стягнуто з неї на його користь за договором позики, укладеним між ними 28 грудня 2009 року, заборгованість за несплаченою позикою в розмірі 467 200 грн. та нотаріальну плату в розмірі 1700 грн. Вважає, що зазначений виконавчий напис нотаріусом вчинений з порушенням вимог законодавства, оскільки при зверненні до нотаріуса ОСОБА_2 не надав документів, які б підтверджували безспірність вказаної суми заборгованості, вона не була повідомлена про намір звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Також, вказувала на те, що сума боргу за договором позики від 28 грудня 2009 року не є безспірною, про її спірність за цим договором свідчить те, що на початку 2016 року ОСОБА_2 звертався з позовом до суду про стягнення з неї грошових коштів за даним договором позики, вказавши у позові суму боргу у розмірі 1589064 грн. Однак його позов було повернуто, а 03 листопада 2016 року при вчиненні виконавчого напису нотаріуса сума її боргу перед ОСОБА_2 зменшилася до 467 200 грн., тому є не зрозумілим, з яких розрахунків виходив останній при обчисленні цієї суми заборгованості.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлака Олег Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Волошин Юліан Ігорович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області та ухвалити нове судове рішення, яким визнати виконавчий напис нотаріуса № 6471 від 03.11.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою Олегом Вікторовичем таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, неправильного установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, а також неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин. Зазначав, що суд неналежним чином надав оцінку тій обставині, що позивач не була повідомлена про звернення відповідача до приватного нотаріуса Бурлаки О.В. та не мала можливості оспорити вимоги, які містяться у виконавчому написі, а докази, подані відповідачем та третьою особою свідчать про надсилання письмових повідомлень, але не підтверджують їх отримання. При цьому звертав увагу суду на те, що відповідач був належно повідомлений про місце проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_1 , проте свідомо не повідомив про належну адресу для направлення повідомлень нотаріуса. Крім того, посилався на те, що отримання повісток позивачем за адресою: АДРЕСА_2 свідчить лише про наявність доступу до поштової скриньки, але ніяким чином не пов`язано з постійним проживанням.

Стверджував, що суд помилково не прийняв доводи позивача, що правочин з укладення договору позики був удаваний, при цьому не урахувавши таких юридичних фактів: укладення договору позики на суму 93200 доларів США; укладення договору купівлі-продажу комплексу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; письмове зобов`язання ОСОБА_2 вчинити дії, спрямовані на відчуження на користь ОСОБА_1 земельної ділянки площею 3,4271 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ; факт передачі грошових коштів за договором позики з урахуванням майнового стану позикодавця - ОСОБА_2 . Вказані дії були вчинені в один день та пов`язані між собою. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у розписках про отримання грошових коштів ОСОБА_4 , жінка ОСОБА_2 , вказувала про отримання грошових коштів як часткову оплату за приміщення в с. Полісся. Вважав, що правочин за договором позики був удаваний та приховував намір здійснити відчуження на користь ОСОБА_1 земельної ділянки площею 3,4271 га з кадастровим номером :11:004:0013, яка перебувала у власності КСП «Жердівське».

24 лютого 2020 року надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року залишити без змін, скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року. Зазначав, що матеріалами справи підтверджена безспірна заборгованість боржника за договором позики у розмірі 467 200 грн. та належне виконання відповідачем та приватним нотаріусом дій, спрямованих на захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису, погодження зазначеної заборгованості та повідомлення про можливість вчинення виконавчого напису за договором. Доводи позивача не підтверджені належними доказами, тому не спростовують висновків суду першої інстанції. Звертав увагу суду, що всі дії відповідача як кредитора у спірних правовідносинах були послідовними, добросовісними та спрямованими на отримання грошових коштів, які позичив позивачу. Вказував на те, що суд першої інстанції проігнорував клопотання про скасування заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим просив дане клопотання вирішити суд апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Волошин Ю.І. в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення

Третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлака О.В. в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 2009 року між ОСОБА_2 (далі - Позикодавець) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) був укладений договір позики,посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 8277.

За умовами цього договору позики ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 745600 грн., що за середнім курсом продажу доларів комерційними банками міста Києва на день підписання цього договору становило 93200 доларів США, а Позичальник прийняла і зобов`язувалася повернути Позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів у строк до 28 червня 2014 року.

На підтвердження отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 745 600 грн. за договором позики від 28 грудня 2009 року ОСОБА_1 надала розписку (т. 1 а. с. 63).

Відповідно до п. 7 договору позики сторони домовились про те, що якщо Позичальник своєчасно не поверне позику в строк до 28 червня 2014 року, а також в разі якщо Позичальник не поверне, встановлену договором, частину суми позики, передбачену п. 3 цього договору, більш ніж як за шість місяців, Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України.

У порушення вимог закону та умов договору позивач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за даним договором позики від 28 грудня 2009 року належним чином не виконала, суму боргу за цим договором повністю не повернула, у зв`язку з чим відповідач ОСОБА_2 направляв 28 жовтня 2015 року та 30 квітня 2016 року на адресу позивача ОСОБА_1 вказану нею у договорі позики та адресу її місця реєстрації претензії за вих. № 1 і № 2.

У зазначених вище претензіях ОСОБА_2 вказував про сплату ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 34800 доларів США та вимагав сплатити залишок боргу в розмірі 58400 доларів США, що еквівалентно 467200 грн. У разі несплати нею в семиденний термін даної суми боргу повідомляв, що вона буде вважатися погодженою та безспірною, а договір позики пред`явлений ним до стягнення в порядку передбаченому ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат».

07 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріусу Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлаки О.В. із заявою про вчинення ним виконавчого напису щодо стягнення з ОСОБА_1 на його користь неповернутої суми боргу за договором позики від 28 грудня 2009 року в розмірі 467200 грн.

Того ж дня, 07 вересня 2016 року, приватний нотаріус Бурлака О.В. направив на адресу ОСОБА_1 , зазначену нею у договорі позики, повідомлення про заяву ОСОБА_2 щодо вчинення виконавчого напису, у якому просив ОСОБА_1 спростувати або підтвердити факт наявності заборгованості за договором позики від 28 грудня 2009 року в розмірі 467200 грн., строк виконання якого закінчився 28 червня 2014 року, та повідомив, що у разі ненадходження від неї відомостей протягом десяти днів з дня отримання нею цього повідомлення, нотаріусом буде вчинений виконавчий напис.

03 листопада 2016 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6471, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 28 грудня 2009 року в розмірі 467200 грн.

17 листопада 2016 року заступником начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сіщуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого напису.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, що є необхідними для визнання виконавчого напису, вчиненого 03 листопада 2016 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 6471, таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказах та вимогах матеріального і процесуального закону, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням норм законодавства та що розмір суми боргу, який стягується за цим виконавчим написом не є безспірним.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчена угода; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до підпунктів 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Як вбачається з матеріалів справи, для вчинення виконавчого напису 07 вересня 2016 року ОСОБА_2 відповідно до вимог законодавства надав приватному виконавцю такі документи: заява про вчинення виконавчого напису від 07 березня 2016 року, у якій зазначено відомості, що є необхідними для вчинення виконавчого напису; договір позики від 28 грудня 2009 року, я кому вказано строк виконання грошового зобов`язання до 28 червня 2014 року; розписка ОСОБА_1 про отримання нею грошових коштів у розмірі 745 600 грн. за цим договором позики від 28 грудня 2009 року.

07 вересня 2016 року, приватний нотаріус Бурлака О.В. направив на адресу ОСОБА_1 , зазначену нею у договорі позики, повідомлення про заяву ОСОБА_2 щодо вчинення виконавчого напису, у якому просив ОСОБА_1 спростувати або підтвердити факт наявності заборгованості за договором позики від 28 грудня 2009 року в розмірі 467 200 грн., строк виконання якого закінчився 28 червня 2014 року, та повідомив, що у разі ненадходження від неї відомостей протягом десяти днів з дня отримання нею цього повідомлення, нотаріусом буде вчинений виконавчий напис.

03 листопада 2016 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6471, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 28 грудня 2009 року в розмірі 467 200 грн.

Здійснюючи перевірку обставин щодо існування на момент вчинення 03 листопада 2016 року приватним нотаріусом Бурлакою О.В. виконавчого напису безспірної заборгованості у боржника ОСОБА_1 , судом встановлено, що у січні 2018 року, під час розгляду даної справи, позивач у рахунок погашення боргу за договором позики від 28 грудня 2009 року передала відповідачу грошові кошти в розмірі 900 доларів США та 10 000 грн., що свідчить про існування у ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 28 грудня 2009 року на момент вчинення 03 листопада 2016 року приватним нотаріусом виконавчого напису.

Згідноп. 3 договору позики від 28 грудня 2009 року, повернення позики має здійснюватися щомісячно рівними частинами до десятого числа кожного місяця, починаючи з лютого місяця 2010 року. На підтвердження повернення певної грошової суми ОСОБА_2 видає ОСОБА_1 розписку про отримання поверненої частини позики.

З наданих позивачемОСОБА_1 розписоквбачається, що сплачена нею на користь відповідача ОСОБА_2 у рахунок погашення суми заборгованості за договором позики від 28 грудня 2009 року сумаскладає 32400 доларів США.

Враховуючи умовидоговору позики у частині курсу долара США до національної валюти (1 долар США = 8 грн.), сума 32400 доларів США дорівнює 259200 грн. (32400 х 8 грн.).

За виконавчим написом нотаріуса від 03 листопада 2016 року, сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , становить 467 200 грн.

Розраховуючи розмір заборгованості ОСОБА_1 та виходячи із суми отриманих нею за договором позики грошових коштів у розмірі 745600 грн., сплачених нею грошових коштів ОСОБА_2 у розмірі 259200 грн., можна дійти висновку, що сума заборгованостіскладає 486 400 грн.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлена стягувачем ОСОБА_2 для вчинення нотаріусом виконавчого напису сума заборгованості боржника ОСОБА_1 є безспірною, оскільки у претензіях від 28 жовтня 2015 року та 30 квітня 2016 року про виконання порушеного зобов`язання та виконавчому написі нотаріуса від 03 листопада 2016 року ОСОБА_2 вказано суму в розмірі 467200 грн., тобто виконавчий напис було здійснено за розрахунком на суму меншу, ніж становить заборгованість ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вказаних норм процесуального права, позивачка ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження її доводів щодо спірності суми заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неналежним чином надав оцінку тій обставині, що позивач не була повідомлена про звернення відповідача до приватного нотаріуса Бурлаки О.В. та не мала можливості оспорити вимоги, які містяться у виконавчому написі, а докази, подані відповідачем та третьою особою свідчать про надсилання письмових повідомлень, але не підтверджують їх отримання, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 направляв 28 жовтня 2015 року та 30 квітня 2016 року на адресу позивача ОСОБА_1 вказану нею у договорі позики та адресу її місця реєстрації претензії за вих. № 1 і № 2.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на

експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії.

З урахуванням ч. 2 ст. 42 Закону України «Про нотаріат», з метою впевненості в правильності суми стягнення, підтвердження безспірності заборгованості боржника, встановлення прострочення виконання зобов`язання приватний нотаріус за заявою відповідача про виплату заборгованості та усунення порушень умов договору позики, за реєстровим № 8277, направив позивачу повідомлення за адресою, яка зазначена в договорі позики, а саме: АДРЕСА_2 .

Таким чином, приватним виконавцем та відповідачем було забезпечено право позивача на захист її інтересів шляхом направлення відповідачем претензій та нотаріусом повідомлення про заборгованість та необхідність спростувати або заперечити заборгованість в розмірі 467 200 грн. за договором позики.

Відтак, посилання на те, що позивачка не мала можливості оспорити вимоги, які містяться у виконавчому написі є безпідставними.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, поштові відправлення, які направлялися судом апеляційної інстанції на адресу АДРЕСА_2 , повернулися на адресу суду за закінченням строку зберігання, а поштові відправлення направлені на адресу АДРЕСА_1 , повернулися на адресу суду оскільки адресат вибув.

Тому, посилання позивачки на те, що вона проживає за адресою АДРЕСА_1 не знайшли свого підтвердження.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд помилково не прийняв доводи позивача, що правочин з укладення договору позики був удаваний та приховував намір здійснити відчуження на користь ОСОБА_1 земельної ділянки площею 3,4271 га з кадастровим номером :11:004:0013, яка перебувала у власності КСП «Жердівське», колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Доказів на підтвердження обставин того, що договір позики від 28 грудня 2009 року є удаваним правочином, який мав на меті приховати інший правочин, укладений між позивачем та відповідачем, позивач суду не надала, зокрема щодо визнання правочину удваним чи недійсним, що свідчить про те, що договір в силу ст.. 204 ЦК України є дійсним.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що позивачка під час розгляду справи в суді першої інстанції на виконання умов договору позики сплатила відповідачу заборгованість у розмірі 900 доларів США та 10 000 грн., що свідчить про визнання позивачем наявності у неї заборгованості за вказаним договором та спростовує її посилання на удаваність правочину.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, відсутність обставин та підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів вважає, що суд першої інстанці дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Волошина Юліана Ігоровича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Волошина Юліана Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 червня 2020 року

Головуючий: Судді: