ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/230/20 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу № 607/20598/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2019 року ухваленого суддею Вийванко О.М., повний текст якого виготовлений 16 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та стягнення аліментів. В обгрунтування вимог посилалась на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.06.2006 р., вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 300 грн. щомісячно та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 200 грн. щомісячно, починаючи з 25.05.2006 р. і до досягнення ними повноліття. Стягуваних коштів недостатньо для належного утримання та виховання дочки ОСОБА_4 , яка потребує належного догляду. У зв`язку із цим, просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Також просить суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на період її навчання, починаючи з дня пред`явлення позову, і до завершення навчання у Національному університеті «Львівська політехніка», але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку. Посилається на те, що вона здійснює немалі витрати на оплату навчання, проживання та належного харчування. Відповідач матеріальної допомоги не надає, офіційно працевлаштований та має можливість надавати матеріальну допомогу.

Рішенням Тернопільського міськйонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та про стягнення аліментів.

Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2006 року у цивільній справі №2-3409/06 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200,00 грн. (тисячу двісті гривень 00 копійок), щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/10 (однієї десятої) усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на період її навчання, починаючи з 30 серпня 2019 року, і до завершення навчання у Національному університеті «Львівська політехніка», але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку.

Рішення суду підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

У задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування вимог посилається на порушення судом норм матеріального права. Вказує на те, що судом не з`ясовано обставини погіршення матеріального стану отримувачів аліментів та не встановлено поліпшення його матеріального стану, що стало би підставою для збільшення розміру аліментів. Зазначає, що перебуває у шлюбі, має з новою дружиною двоє неповнолітніх дітей. Його дохід лише допомога з безробіття, половина якого витрачається на його хворих батьків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на викладені у ній доводи та просив рішення суду повністю скасувати .

Позивачка в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивачки в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що сторони по справі розірвали шлюб, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , видане 17.07.2006 р. відділом РАЦС Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 81.

Від даного шлюбу у сторін по справі народилися дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане 24.04.2000 р. В.Березовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №10, та дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , повторно видане 11.01.2018 р. Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 14.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.06.2006 р. у цивільній справі № 2-3409/06, вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 300,00 грн. щомісячно та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 200 грн. щомісячно, починаючи з 25.05.2006 р. і до досягнення ними повноліття.

Неповнолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає та зареєстрована разом із позивачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , про свідчить довідка виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 19.08.2019 р. № 3203.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Франківської районної адміністрації ЛМР вбачається, що дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки № 7 від 23.08.2019 р., виданої Національним університетом «Львівська політехніка» вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є студентом третього курсу (стаціонар) форми навчання освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр», Інституту архітектури Національного університету «Львівська політехніка». Закінчує навчання у червні 2021 року.

За змістом ст. 180 СК Україн ибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181СК України).

Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс Українипередбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181СК України).Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка зазначала, що розмір аліментів в сумі 200 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.06.2006 р. у цивільній справі № 2-3409/06 на даний час не забезпечує нормального розвитку дитини, нормального харчування, придбання необхідних речей для побутових потреб дитини, а тому існує об`єктивна потреба у збільшенні розміру аліментів.

Судом встановлено, що визначений розмір аліментів рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.06.2006 року в розмірі 200 грн. не може забезпечити рівень нормального життя доньці сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій на час пред`явлення позову виповнилось 15 років, і цей розмір є недостатнім для дитини відповідного віку. Відповідач має задовільний стан здоров`я, аліментних зобов`язань перед іншими особами не має.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, наданим доказам дав належну правову оцінку, та з урахуванням положення ст. 182 Сімейного кодексу України, Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прийшов до правильного висновку про необхідність збільшення розміру стягнутих аліментів з 200 грн. до 1200 грн.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Посилання відповідача на те, що він є безробітним та не отримує доходів, які б дозволяли б сплачувати аліменти в розмірі 1200 грн., не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду, оскільки відповідач є працездатною особою, доказів на підтвердження того, що він не має змоги отримувати доходи, до суду надано не було.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції і також не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці, яка у зв`язку з навчанням потребує цієї допомоги в розмірі 1/10 частку одержуваних відповідачем доходів щомісячно до закінчення донькою навчання.

Враховуючи отримувані відповідачем доходи і потреби його повнолітньої доньки на цей час у зв`язку із навчанням, відсутністю наразі через навчання на денній формі можливості працювати і самостійно забезпечувати власні потреби, суд прийшов до висновку, що аліменти саме у такому розмірі у повній мірі забезпечать потреби дитини.

Суд прийняв до уваги сімейний стан відповідача, наявність інших дітей на його утриманні та той факт, що він є особою працездатного віку, має повністю забезпечити як потреби його родини так і потреби його повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка на цей час, у зв`язку із продовженням навчання, потребує такої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, до досягнення нею двадцяти трьох років.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виходячи зі змісту статті 182 СК України, до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач як батько, зобов`язаний утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, має змогу надавати таку допомогу, а тому повинен сплачувати аліменти.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції також врахував, всі надані сторонами докази, надав їм належну правову оцінки та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має можливість надавати допомогу повнолітній дочці саме у розмірі 1/10 частини одержуваних відповідачем доходів, доводи апеляційної скарги в цій частині фактично зводяться до переоцінки доказів, що не входить до повноважень апеляційного суду.

Оспорюючи розмір стягнутих аліментів, відповідач послався на те, що суд не врахував його доходи та не встановив поліпшення його матеріального стану.

Колегія суддів вважає, що наведені скаржником підстави не заслуговують на увагу. ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що дійсно має скрутне матеріальне становище та не в змозі сплачувати аліменти у визначеній судом сумі, отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 на період її навчання, дав правильну оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.

Основні доводи відповідача наведені в апеляційній скарзі зводяться до заперечень на позов ОСОБА_2 і не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки в судовому рішенні надано повний аналіз представлених сторонами доказів, а суд апеляційної інстанції не вправі вдаватися до переоцінки цих доказів.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів .

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли кардинально вплинути на рішення суду і давали підстави для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, апеляційному суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесені.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 червня 2020 року.

Головуючий: Г.М.Шевчук

Судді: Г.В. Бершадська

З.Є. Ткач