Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/420/19
№ 2/733/6/20
Рішення

Іменем України

"22" червня 2020 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді: Т.В. Карапиш

при секретарі: В.Ю. Донченко

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки

ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4 ,

та відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що вона являється власницею житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 07 листопада 2017 року. Даний будинок вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Але при оформленні спадкового майна їй стало відомо, що в даному житловому будинку зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 згідно усного договору, укладеного між спадкодавицею ОСОБА_13 та останніми, згідно якого вони обіцяли заплатити ОСОБА_13 за купівлю даного будинку 8000 доларів, натомість заплатили лише 8000 гривень 00 копійок. Також вона вказує, що мати ОСОБА_13 хворіла на епілепсію у формі великих судомних нападів середньої частоти і виражених змін особистості по епітипу, в зв`язку з чим приймала сильнодіючі ліки та не повністю могла усвідомлювати та керувати своїми діями. У 2015 року вона забрала останню до місця свого проживання в м. Прилуки Чернігівської області, де доглядала за нею до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . При зверненні до відповідачів про добровільне виселення з належного їй житлового будинку та зняття з місця реєстрації, останні відмовились. Зважаючи на те, що вона має намір проживати у вищевказаному житловому будинку, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом, а також просить суд стягнути із відповідачів моральну шкоду в розмірі 60000 гривень 00 копійок, завдану неправомірними діями останніх.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на підстави, які викладені в позові.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , її представник заперечували проти позову та просили відмовити в повному обсязі, надавши відзив на позовну заяву.

Відповідачі ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судове засідання не з`явились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в судовому засіданні підтвердили факт того, що відповідачі у 2007 році дійсно придбали житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , у ОСОБА_13 за 8000 гривень 00 копійок, про що була написана останньою в приміщенні Іваницької сільської ради розписка. З того часу відповідачі проживають у вищевказаному житловому будинку, сплачують за комунальні послуги, провели ремонтні роботи, газифікували будинок. Також вказали, що ОСОБА_13 за життя не мала претензій до відповідачів з приводу їх проживання, користування та реєстрації. До дня смерті матері ОСОБА_13 позивачка ОСОБА_6 до спірного будинку не мала ніякого відношення, так як там не проживала та не користувалась ним, не утримувала його, не сплачувала комунальні платежі, взагалі не несла ніяких матеріальних витрат, а також не мала претезній до проживання відповідачів в ньому та їхнього користування.

Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Норми ст. 2 ЦПК України вказують, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 129 Конституції України вказує, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 47 Конституції України та статті 1 ЖК України, громадяни мають право на житло.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 являється власницею житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 07 листопада 2017 року (а.с.9-10). Даний будинок позивачка успадкувала після смерті матері ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 , перебувала на обліку у психоневрологічному кабінеті Ічнянської ЦРЛ з квітня 1990 року по січень 2017 року, що підтверджується копією повідомлення КЛПЗ «Ічнянська ЦРЛ» від 28 березня 2019 року № 01-11/414 (а.с.77).

Згідно копії повідомлення КЛПЗ «Ічнянська ЦРЛ» від 15 березня 2019 року № 01-11/373 ОСОБА_13 перебувала на обліку у психоневрологічному кабінеті з діагнозом: епілепсія у формі великих судомних нападів середньої частоти і виражених змін особистості по епітипу (а.с.14).

Відповідно до копії повідомлення Психо-неврологічного відділення поліклініки КЛПЗ Прилуцької центральної міської лікарні від 05 лютого 2019 року ОСОБА_13 перебувала на консультативному обліку у психіатра з 26 лютого 2016 року по 13 січня 2017 року з діагнозом: психічні розлади органічного походження з галюцінаторним синдромом (а.с.13).

В матеріалах справи міститься копія розписки від 05 листопада 2007 року про отримання ОСОБА_13 від ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок (а.с.43).

Судом також встановлено, що з 13 листопада 2007 року по даний час сім`я відповідачки ОСОБА_7 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями довідок Парафіївсткої селищної ради Ічнянського району Чернігівської області від 26 березня 2018 року та від 13 травня 2019 року № 2-333 (а.с.15,41). До того ж згідно копії довідки Парафіївсткої селищної ради Ічнянського району Чернігівської області від 13 травня 2019 року № 2-334 відповідач ОСОБА_8 зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с.42).

Вищевказане підтверджується копією акту обстеження від 14 травня 2019 року, згідно якого також вбачається, що відповідачі з 2007 року по даний час проживають у житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1 , та за весь період проживання підтримують належний санітарний стан подвір`я та присадибної ділянки, провели ремонт водяного опалення, газифікували будинок, виконували інші роботи по господарству (а.с.44).

Також відповідачі оплачують комунальні послуги по вищевказаному житловому будинку (а.с.45-55).

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст.72ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Також, Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із відповідними змінами) роз`яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

В п. 10 даної Постанови звернуто увагу на те, що у справах у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив

право на житлову площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутній понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено показами свідків, що відповідачі з 2007 року постійно та безперервно проживають у вищевказаному спірному житловому будинку. Належних доказів на підтвердження факту вибуття відповідачів до іншого постійного місця проживання позивачкою не надано, так само як і не надано доказів щодо користування відповідачами іншим приміщенням.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що за своє життя ОСОБА_13 з відповідним позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком не зверталася, тим самим визнавала за ними право користування даним житлом.

Також судом встановлено та ніким не спростовано, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 іншого окремого житла не мають.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачкою не надано доказів в обгрунтування позову в цій частині, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1 , та зняття останніх з реєстраційного обліку.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то вони також задоволенню не підлягають, так як судом не встановлено, що відповідно до ст. 1167 ЦК України відповідачі своїми неправомірними діями чи бездіяльністю завдали ОСОБА_6 моральної шкоди.

Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено, то згідно з частиною 1статті 141 ЦПК України, сплачений судовий збір позивачці не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 4,19,76,81,141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 71, 72 ЖК України, Конституцією України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 , адреса проживання: АДРЕСА_1 . ОСОБА_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . ОСОБА_11 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . ОСОБА_12 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Т. В. Карапиш