ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1087/20-4 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року КП «Водоканал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 24 123, 96 грн. боргу за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, які надавалися відповідачам в квартиру АДРЕСА_1 , в період з 01 грудня 2011 по 31 грудня 2017 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 січня 2020 року позовні вимоги КП «Водоканал» задоволено частково.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Водоканал» суму боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення за період з 28.02.2015 по 31.12.2017 у розмірі 11 259, 24 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Водоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі по 587, 33 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, упередженість суду. Вважає рішення суду неправосудним, незаконним та необґрунтованим. ОСОБА_1 вказала, що вона є інвалідом ІІ групи, відповідач ОСОБА_3 є вдовою та матір`ю багатодітної родини, а відповідач ОСОБА_3 взагалі не проживає за зазначеною адресою з 2005 року. Незважаючи на ці обставини, суд стягнув з відповідачів судовий збір, безпідставно стягнув борг за послуги, які не надавалися. Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду першої інстанції є неправосудним, оскільки було надіслано до ЄДРСР лише 17 лютого 2020 року, суд очевидно проявив свавілля. Також, на думку скаржника, суд першої інстанції викривив факти, не надав належної оцінки наданим доказам, які мають істотне значення для справи. Судом першої інстанції було також порушено ряд норм процесуального права, в тому числі: не були вирішені численні клопотання відповідача, не було вирішено питання стосовно прийняття в провадження зустрічного позову ОСОБА_1 , не були перевірені повноваження представника позивача, жодні заперечення, які були викладені ОСОБА_1 у відзиві, не були спростовані ані судом, ані позивачем,що свідчить про упередженість суду.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги були направлені сторонам у справі.

КП «Водоканал» надало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та таким, що відповідає нормам діючого законодавства. Просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до довідок Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.01.2019 року № 01-17/02/0450, 01-17/02/0452, відповідачі у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21,22)

Судом першої інстанції правильно визначений характер спірних правовідносин.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є споживач - фізична особа, яка отримує або мас намір отримати вказану послугу, та виконавець.

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та її водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно статутним документам основним видом діяльності комунального підприємства «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя й області питної води та водовідведення, тому заявник в силу закону є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення.

Частиною 1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, причому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст. 526 ЦПК України, за якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги.

Судом було встановлено, що відповідачі є споживачами послуг, що надає КП «Водоканал», але вчасно не вносять оплату за надані послуги.

Згідно довідки КП «Водоканал» та розрахунку заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.12.2011 по 31.12.2017 відповідачі мають заборгованість по оплаті за послуги водопостачання і водовідведення до квартири, розташованої за адресою; АДРЕСА_1 , загальним розміром 24 123,96 гривень (т.1,а.с.7-9), який розраховано відповідно до затверджених тарифів на водопостачання та водовідведення (т.1, а.с. 85 зворот).

При визначені розміру заборгованості суд за заявою ОСОБА_1 застосував положення ст. 256 ЦК України і стягнув заборгованість в межах строку позовної давності, відмовивши у стягненні боргу за період з 01.12.2011 по 28.02.2015.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідив надані сторонами докази у їх сукупності та зробив правильний та обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог з врахуванням заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що оскаржуване рішення є неправосудним, незаконним та необґрунтованим, а також те, що суд проявив свавілля шляхом викривлення фактів, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Водопостачання до помешкання відповідачів протягом 2011-2017 р.р. не припинялося, комунальні послуги надавалися у повному обсязі, підстав для звільнення відповідачів від обов`язку зі сплати отриманих послуг по справі не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 з 2005 року не є споживачем послуг, оскільки в квартирі не проживає, спростовуються довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.01.2019 № 01-17/02/0450, згідно якої зареєстрованим постійним місцем проживання ОСОБА_2 , 1978 р.н. з 10.12.1994 і по теперішній час є АДРЕСА_1 (т.1, а.с.21).

Посилання ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, обмеження її у доступі до правосуддя, безпідставне залишення без розгляду зустрічного позову, є необґрунтованими.

Справа тривалий час знаходилася в провадженні суду першої інстанції, відповідач мала реальну можливість надати суду всі наявні у неї докази на спростування позовних вимог.

Залишення судом першої інстанції без розгляду зустрічного позову, який подано з пропуском строку, встановленого ст.193 ч.1 ЦПК України, не свідчить про обмеження відповідача у доступі до правосуддя. Ухвалою апеляційного суду від 23.06.2020 відповідна ухвала суду першої інстанції залишена без змін. Відповідач не була позбавлена можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права із самостійним позовом.

Розгляд судом першої інстанції справи в порядку спрощеного провадження не суперечить приписам ст.ст.11, 19 ч.4, 274 ЦПК України.

Проте, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції допустився помилки у застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 5 ЗУ «Про судовий збір» визначає перелік осіб, які мають пільги по сплаті судового збору, зокрема, до таких осіб відносяться особи з інвалідністю П групи.

Матеріали цивільної справи містять докази того, що відповідач ОСОБА_1 має інвалідність ІІ групи. (Т.1 а.с.103), у зв`язку з чим та відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» остання звільнена від сплати судового збору.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що згідно статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині.

Так, відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір, який понесла сторона позивача у зв`язку з розглядом вказаної цивільної справи в суді першої інстанції в розмірі 1762,00 гривні, підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 881,00 гривні з кожного.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 січня 2020 року у цій справі скасувати в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Водоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі по 881,00 гривень (вісімсот вісімдесят одна гривня 00 копійок) з кожного.

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська