ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 1522/10680/12

Апеляційне провадження №22-ц/813/6162/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів -Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 10 травня 2012 року, постановлену під головуванням судді Погрібного С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви, ухвал суду першої інстанції про забезпечення позову, закриття провадження у справі та відмову у скасуванні заходів забезпечення позову

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_4 про визнання права спільної власності, в якому просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Nissan Maxima, 1997 року випускуспільно нажитим майном сторін, яке є подружжям, та присудити їй квартиру, а відповідачу-автомобіль (т.1 а.с.4,189-191).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 10 травня 2012 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони проводити її відчуження, здачу в оренду, під заставу (т.1 а.с.10).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 06 червня 2012 року накладено арешт на автомобіль Nissan Maxima, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (т.1а.с.17).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16 жовтня 2013 року визнана мирова угода, укладена між сторонами, згідно якої подружжя домовилось про наступне:

1)ОСОБА_4 сплачуєОСОБА_3 суму в гривнях, що еквівалентна 12 000 доларів США, в якості компенсації за 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , та за 1/2 частину автомобіля Nissan Maxima, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

2)ОСОБА_3 визнає за ОСОБА_4 право власності на зазначені квартиру та автомобіль;

3)Сторони визнали та засвідчили, що інших матеріальних претензій один до одного вони не мають та дійшли домовленості про те, що з моменту підписання мирової угоди та у випадку належного її виконання вони не матимуть жодних майнових та немайнових претензій один до одного.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в частині позовних вимог про визнання права спільної власності та поділ майна закрито (т.1а.с.215).

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 10 травня 2012 року, посилаючись на те, що при закритті провадження по справі не вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову на вищевказану квартиру та автомобіль, що унеможливлює розпоряджатися спадковим майном після смерті її батькаОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1а.с.223-224).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 10 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Судове рішення, зокрема, мотивовано тим, що заявниця не є учасником справи, що позбавляє її права на звернення до суду із вказаною заявою. Заявниці також роз`яснено, що вона має право на звернення до апеляційного суду в порядку ст.352 ЦПК України (т.1а.с.237-238).

Правом оскаржити зазначену ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 не скористались.

Доводи апеляційної скарги та її рух в апеляційному суді

У березні 2020 року представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 10 травня 2012 року про забезпечення позову, яка містила прохання її скасувати та скасувати заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвалиПриморського районного суду м.Одеси від 10 травня 2012 року у вигляді накладення арешту на квартиру.

Зокрема, апелянт зазначив , що:

- ухвалою суду від 16 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнано мирову угоду, провадження по справі закрито, однак не вирішено питання про скасування забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 ;

- шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 16 жовтня 2013 року;

- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , який є батьком ОСОБА_2 , помер та після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді вищевказаної квартири ;

- державним нотаріусом Гузевій О.А.відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, оскільки дана квартира обтяжена арештом на підставі ухвали суду від 10 травня 2012 року;

- укладена мирова угода від 16 жовтня 2013 рокувиконана, що підтверджено відповідною розпискою;

- ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 10 липня 2019 року, якою ОСОБА_2 відмовлено у скасуванні заходів забезпечення позову, заявниці роз`яснено її право на звернення до апеляційного суду в порядку ст.352 ЦПК України (т.2 а.с.1-3).

Одночасно апелянтом подана заява про поновлення строку на оскарження ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 березня 2020 року поновлено строк на подачу апеляційної скарги та відкрито апеляційне провадження (т.2а.с.23-24).

Ухвалою того ж суду від 27 квітня 2020 року розгляд справи призначено на 30 червня 2020 року (т.2а.с.28).

Правом відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не скористалась.

Учасники судового процесу в судове засідання, призначене на 30 червня 2020 року, не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином та бажанням прийняти участь у її розгляді особисто не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

ЦПК України зворотної сили немає. У ч.3ст.3 ЦПК України сформульовано загальне правило дії процесуальних норм у часі: провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, якщо на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції набрали чинності новий ЦПК або інші нові процесуальні норми, цей суд повинен застосовувати саме новий процесуальний закон. Проте перевірка законності та обґрунтованості судових рішень суду першої інстанції здійснюється з урахуванням застосування цим судом процесуальних норм, які були чинними на час розгляду та вирішення справи.

Апеляційним судом встановлено, що у травні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_4 про визнання права спільної власності, в якому просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Nissan Maxima, 1997 року випускуспільно нажитим майном сторін, яке є подружжям, та присудити їй квартиру, а відповідачу-автомобіль (т.1 а.с.4,189-191).

Одночасно із позовом ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову накладенням арешту на вказану квартиру шляхом заборони її відчуження та реєстрації у ній будь-яких осіб (т.1а.с.5).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 10 травня 2012 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони проводити її відчуження, здачу в оренду, під заставу (т.1а.с.10).

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач має можливість та намір розпорядитись вказаним майном, що призведе до неможливості виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, та буде підставою для породження нових судових спорів, що суперечить завданням цивільного судочинства.

В подальшому, ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від від 16 жовтня 2013 року визнана мирова угода, укладена між сторонами, згідно якої подружжя домовилось про наступне:

1)ОСОБА_4 сплачуєОСОБА_3 суму в гривнях, що еквівалентна 12 000 доларів США, в якості компенсації за 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та за 1/2 частину автомобіля Nissan Maxima, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

2)ОСОБА_3 визнає за ОСОБА_4 право власності на зазначені квартиру та автомобіль;

3)Сторони визнали та засвідчили, що інших матеріальних претензій один до одного вони не мають та дійшли домовленості про те, що з моменту підписання мирової угоди та у випадку належного її виконання вони не матимуть жодних майнових та немайнових претензій один до одного.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в частині позовних вимог про визнання права спільної власності та поділ майна закрито (т.1а.с.215).

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції не дотримався вимог ч.6ст.154 ЦПК України, в редакції яка діяла на час постановлення ухвали,та не вирішив питання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 10 травня 2012 року.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 16 жовтня 2013 року шлюб міжОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (т.1 а.с.216).

Як вбачається з копії розписки, 13 жовтня 2013 року ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_3 12 000 доларів США в якості компенсації за 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та за 1/2 частину автомобіля Nissan Maxima, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . В зв`язку з чим ОСОБА_3 претензій не має (т.2а.с.14)

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.151 ЦПК України, в редакції яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову; забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Пунктом 1ч.1ст.152 ЦПК України, в редакції яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або у інших осіб.

Враховуючи наведене та відсутність в апеляційній скарзі будь-яких доводів щодо незаконності або необґрунтованості ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 10 травня 2012 року про забезпечення позову на дату її постановлення, правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування зазначеної ухвали не вбачається.

Та обставина, що єдиним правонаступникомОСОБА_4 , який виконав умови мирової угоди 16 жовтня 2013 року та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка ОСОБА_2 , що існуюче обтяження у вигляді арешту на спадкову квартиру перешкоджає їй отримати спадщину, на даний висновок не впливає.

Так, порядок скасування заходів забезпечення позову визначено ст.158 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з ч.9,10 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови в задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Скасування заходів забезпечення позову після закриття провадження у справі шляхом оскарження самої ухвали про забезпечення позову чинним процесуальним законодавством не передбачено.

Таким чином, правильно звернувшись у червні 2019 року до суду першої інстанції із заявою про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_2 не оскаржила ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 10 липня 2019 року, чим позбавила себе можливості перевірити законність та обґрунтованість вказаної ухвали в апеляційному порядку.

Відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Відтак, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень ч.5 ст.268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 10 травня 2012 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 липня 2020 року.

Головуючий

Судді: