РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/6463/17

Провадження № 2/638/2016/20

02.07.2020 р. Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановив:

25.04.2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулось ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.11.2007 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір №HAG7GA00000018, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 184848,64 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік, з кінцевим терміном повернення 26.11.2010 р.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором № HAG7GA00000018 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно: нежитлові приміщення І-го поверху № 1-1, 1-12, 2-1, 2-3, 2-6, загальною площею 143,08, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що позичальник порушила умови кредитного договору, в зв`язку із чим станом на 04.04.2017 р. утворилася заборгованість в розмірі 981221,65 доларів США.

13.10.2011 року між Арбітражним керуючим Тоцькою Катериною Миколаївною, котра діяла від імені позичальника в процедурі банкрутства по справі №5023/5991/11 та ТОВ «Бабаївськ-Інвест» укладений договір купівлі-продажу предмету іпотеки, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1, 1-12, 2-1, 2-3, 2-6, загальною площею 143,08, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Договору купівлі-продажу від 02.12.2011 року, укладеного між ТОВ «Бабаївськ-Інвест» і ТОВ «Соло-Трейд», ТОВ «Бабаївськ-Інвест» передало, а ТОВ «Соло-Трейд» прийняло у власність нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1, 1-12, 2-1, 2-3, 2-6, загальною площею 143,08, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 04.12.2011 року ТОВ «Соло-Трейд» зареєструвало право власності на вказаний обєкт нерухомості. 04.07.2016 року ТОВ «Соло-Трейд» на підставі договору купівлі продажу р. №1136 відчужило предмет іпотеки площею 143,8 кв.м. на користь ОСОБА_1 , котрій ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрував право власності на вказаний об`єкт.

Відповідно до постанови Господарського суду Харківської області від 17.08.2011 р. ФО-П ОСОБА_2 визнано банкрутом та все її майно, у тому числі і спірне нерухоме майно, було реалізоване в ході ліквідаційної процедури. Новим власником спірних нежитлових приміщень стало ТОВ «Бабаївськ-Інвест» за договором купівлі-продажу від 13.10.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. У подальшому дані приміщення були придбані 02.12.2011 р. ТОВ «Соло-Трейд».

10.04.2012 р. постановою Вищого господарського суду України від 10.04.2012 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2011 р. та постанову господарського суду Харківської області від 17.08.2011 р. про визнання ФО-П ОСОБА_2 банкрутом було скасовано, провадження у справі припинено.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, повідомлялася завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Також представником подано письмові заперечення, відповідно до яких вказано, що позивач вже звертався з аналогічними вимогами до попереднього власника ТОВ «Соло-Трейд», і в задоволенні позовних вимог було відмовлено, рішення набрало законної сили.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, і сторонами не оспорюється, що 28.11.2007 р. між банком в особі директора філії «Харківське головне регіональне управління» ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 184848,64 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік, з кінцевим терміном повернення 26.11.2010 р.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором №HAG7GA00000018 між банком в особі директора філії «Харківське головне регіональне управління» ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно: нежитлові приміщення І-го поверху №1-1, 1-12, 2-1, 2-3, 2-6, загальною площею 143,08, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

З п. 1.1. статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» (нова редакція) вбачається, що в зв`язку зі зміною типу банку змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».

Постановою Господарського суду Харківської області про визнання боржника банкрутом від 17.08.2011 р. визнано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру. Скасовано арешти, накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, в тому числі податкові застави. Зазначено, що накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається. Призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Тоцьку К.М.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.09.2011 р. заяву ліквідатора боржника арбітражного керуючого Тоцької К.М. задоволено. Зобов`язано приватного нотаріуса ХМНО Ємця І.О. зняти заборону на належне ОСОБА_2 майно, зокрема, шляхом вилучення запису в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1-:-1-12, 2-1, 2-3-:2-6, загальною площею 143,8 кв.м в літ. «А-5», номер за РПВН: 10013499, Харківська АДРЕСА_1 ; підстава обтяження договір іпотеки р.№4836, 28.11.2007, приватний нотаріус Широкова В.А.; заявник філія «Харківське головне регіональне управління» ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2011 р. постанову місцевого господарського суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.04.2012 р. касаційну скаргу ПАТ КБ «КБ «ПриватБанк» на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2011 р. і постанову господарського суду Харківської області від 17.08.2011 р. задоволено. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2011 та постанову господарського суду від Харківської області від 17.08.2011 у справі №5023/5991/11 за заявою ОСОБА_3 ОСОБА_2 про визнання банкрутом скасовано. Провадження по справі №5023/5991/11 припинено. Державному реєстратору за місцезнаходженням фізичної особи підприємця постановлено відмінити державну реєстрацію припинення ФО-П ОСОБА_2 , зареєстровану як суб`єкт підприємницької діяльності виконавчим комітетом ХМР 11.01.2001 за №0045963, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_1 , проведену відповідно до постанови господарського суду Харківської області від 17.08.2011 р. по справі №5023/5991/11.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.10.2011 р., укладеного між арбітражним керуючим Тоцькою К.М. (Продавець) і ТОВ «Бабаївськ-Інвест» (Покупець) на виконання постанови Господарського суду Харківської області від 17.08.2011 р., справа №5023/5991/11 про визнання боржника банкрутом, ліквідатор боржника, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , - арбітражний керуючий, ОСОБА_4 , передала, а ТОВ «Бабаївськ-Інвест» прийняло у власність нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1-:-1-12, 2-1, 2-3-:-2-6 загальною площею 143,8 кв.м в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.12.2011 р., укладеного між ТОВ «Бабаївськ-Інвест» (Продаіець) і ТОВ «Соло-Трейд» (Покупець), ТОВ «Бабаївськ-Інвест» передало, а ТОВ «Соло-Трейд» прийняло у власність нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1-:-1-12, 2-1, 2-3-:-2-6 загальною площею 143,8 кв.м в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

04.07.2016 року ТОВ «Соло-Трейд» на підставі договору купівлі продажу р. №1136 відчужило предмет іпотеки площею 143,8 кв.м. на користь ОСОБА_1 , котрій ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрував право власності на вказаний об`єкт.

Також Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.08.2016 року, встановлено, що ТОВ «Соло-Трейд» набуло право власності на об`єкт нерухомого майна, не обтяженого іпотекою, а отже не набуло статусу іпотекодавця. Також встановлено, що спірне майно, що було предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк», відчужене в процесі ліквідаційної процедури боржника.

Отже, укладаючи Договір купівлі-продажу від 04.07.2016 року №1136, між ТОВ «Соло-Трейд» та ОСОБА_1 , спірні нежитлові приміщення не були обтяжені іпотекою.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, враховуючи, що спірне майно на момент укладення договору купівлі продажу 04.07.2016 року №1136 не перебувало у іпотеці, то позивачем невірно обрано спосіб захисту.

Позивач, звертаючись до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, посилався на те, що спірне майно, а саме: нежитлові приміщення І-го поверху № 1-1, 1-12, 2-1, 2-3, 2-6, загальною площею 143,08, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , знаходиться у іпотеці. При цьому позивач просив звернути стягнення на нерухоме майно, хоча з відповідачем ОСОБА_1 жодних договірних відносин не існує.

Разом з тим особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права в залежності від встановлених правовідносин. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно п. 6 ч.1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ( в редакції, яка діяла на момент реалізації іпотечного майна) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Пунктом 14 ст. 25 вказаного Закону передбачено, що ліквідатор реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку визначеному Законом.

Відповідно до ст. 26 цього ж Закону усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси. Майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Таким чином, в даній справі заставодержателем був ПАТ КБ «Приватбанк»

Таким чином, в рамках ліквідаційної процедури було реалізоване нерухоме майно, яке являлось предметом іпотеки за договором іпотеки.

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме підпунктом а, п. 1 ч.1 ст. 31 зазначено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються в першу чергу на задоволення вимог, забезпечених заставою. Таким чином, банк, вимоги якого забезпечені іпотекою, є самостійним учасником провадження у справах про банкрутство і стороною у справі з конкретними правами та обов`язками, та має право їх реалізовувати протягом усієї процедури банкрутства позичальника. Більше того, законодавцем встановлені особливі гарантії захисту кредиторів, зобов`язання яких забезпечені заставою, тому що вони включені до першої черги осіб, вимоги яких задовольняються за рахунок реалізації майна боржника.

Неотримання банком коштів від продажу вказаного об`єкту нерухомості є підставою для відновлення порушеного права шляхом стягнення цих коштів або іншим передбаченим законом шляхом.

З огляду на наведене, оцінюючи докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна та не може нести цивільно-правової відповідальності за невиконання ОСОБА_2 основного зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк». Вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки наслідок припинення Постановою Вищого Господарського суду України від 10 квітня 2012 року справи про банкрутство ФОП ОСОБА_2 є передчасними, оскільки вони мають бути похідними від визнання недійсними результатів торгів продажу спірного майна та, відповідно, укладених за результатами цих торгів договорів купівлі-продажу, та не можуть обмежувати право відповідача на набуте та оформлене у встановлений законом спосіб нерухоме майно. Повторне отримання коштів від реалізації одного ж й того майна, яке буде відбуватися у разі задоволення позовних вимог, суд вважає безпідставними, та, відповідно, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з викладених вище підстав.

Щодо застосування строків позовної давності на підставі того, що третя особа ОСОБА_2 перестала виконувати свої обов`язки за кредитним договором у 2010 році, про що було відомо позивачу, а до суду з позовом про звернення стягнення звернувся лише в 2017 року, тобто після спливу передбаченого строку позовної давності у три роки, то суд приходить до висновку про безпідставність таких заяв, оскільки відповідач не є стороною у кредитних зобов`язаннях, викладених в кредитному договорі №HAG7GA00000018 та договорі іпотеки від 28.11.2007 року, укладених між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 та не має законних підстав на будь-які вимоги, які випливають з цих договорів, у тому числі й визначати строк, з якого має починатися перебіг позовної давності, яких пов`язаний дією або бездіяльністю виключно сторін зазначених договорів №HAG7GA00000018.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265,273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 07.07.2020 року.

Суддя: