Справа №303/1444/20
2/303/945/20
Номер стат. звіту - 9
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

при секретарі Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю.

Позов мотивований тим, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми відповідача ОСОБА_4 .. Інший позивач ОСОБА_3 є їхньою матір`ю та колишньою дружиною відповідача. Всі позивачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 і даний будинок належить їхньому батькові, тобто відповідачу. В 2005 році їхній батько покинув їх, з того часу з ними не спілкується, жодного разу не навідував та участі у їхньому вихованні не брав. Протягом всього часу проживання в даному будинку, вони його утримували, проводили поточні ремонти, сплачували комунальні послуги, тобто відкрито володіли і користувалися ним. Однак, незважаючи на ці обставини, відповідач не визнав їхнього права на даний будинок. Вони вважають, що оскільки їх мати з 1997 року та вони з 2006 і 2010 року добросовісно заволоділи вищезазначеним будинком та з того часу відкрито та безперервно володіють, користуються ним і по теперішній час, тобто більше 10 років, то вони набули право власності на будинок за набувальною давністю.

Позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, просять суд позов задоволити з мотивів викладених в ньому.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю.

Вивчивши заяву та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.09.2005 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 (а.с. 6, 7).

Відповідно до Свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 01.08.1989 року та НОМЕР_2 від 05.10.1990 року батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 14, 18).

18.10.2014 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 був зареєстрований у виконкомі Великолучківської сільської ради Мукачівського району, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с. 15).

05.05.2012 року шлюб між ОСОБА_9 і ОСОБА_7 був зареєстрований у виконкомі Великолучківської сільської ради Мукачівського району, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_10 (а.с. 19).

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 26.04.1999 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 23).

За змістом ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Так, ст.344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

За роз`ясненнями п.п.9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України).

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

За змістом ст.344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

З огляду на положення статті та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст.344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником спірного домоволодіння, місце проживання його відоме, а позивачі користуються даним майном як члени його сім`ї, оскільки ОСОБА_5 і ОСОБА_2 є дітьми відповідача, а інший позивач ОСОБА_3 колишня дружина відповідача, тобто вони користуються будинком на законних підставах.

Крім цього, суд критично ставиться до заяви поданої від імені відповідача ОСОБА_4 щодо визнання ним позовних вимог, зміст його викликає сумнів у його справжності та достовірності, оскільки, як вбачається із повідомлення Великолучківської сільської ради Мукачівського району, останній хоча і зареєстрований у спірному домоволодінні, однак проживає за межами України. Крім цього, конверт в якому знаходилася дана заява відповідача є ідентичним (схожі почерки, одинакові номера мобільного телефону відправника) тому конверту в якому знаходилися заяви позивачів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстав для визнання права власності за позивачами на спірне житлове приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю, відповідно до ст.344 ЦК України, немає, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 16, 334, 344 ЦК України, ст.ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 81, 211, 228, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

р і ш и в :

У задоволенні позову про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 разом з надвірними спорудами, згідно технічного паспорту - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 24.06.2020 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір