П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 червня 2020 року місто Київ

справа № 2604/3575/2012

апеляційне провадження № 22-ц/824/4591/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Катющенко В.П. від 9 грудня 2019 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, заінтересовані особи: акціонерне товариство "Укрсоцбанк", ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, посилаючись на те, що Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист від 5 квітня 2012 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 466 235 грн., а також витрати по оплаті третейського збору в розмірі 5 033 грн. 70 коп.

В процесі примусового виконання виконавчого документа встановлено наявність у боржника ОСОБА_1 незареєстрованого майна, на яке може бути звернуто стягнення, а саме: земельна ділянка площею 0,067 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:016:0051.

Посилаючись на те, що право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку не зареєстровано, просив звернути на неї стягнення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 9 грудня 2019 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким подання задовольнити. Скаржник зазначає, що під час примусового виконання встановлено, що у боржника ОСОБА_1 відсутні грошові кошти на рахунках, в тому числі і в АТ "Райффайзен Банк Аваль", а висновок суду, що довідка банка стосується іншої людини ( ОСОБА_1 ) є помилковим, оскільки відмінність у написанні прізвища є опискою;

відсутність грошової оцінки земельної ділянки на яку приватний виконавець просить звернути стягнення не є перешкодою на даному етапі.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С.перебуває виконавче провадження № 59192687 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/3575/2012, виданого 5 квітня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 466 235 грн., а також витрати по оплаті третейського збору в розмірі 5 033 грн. 70 коп.

23 травня 2019 року приватним виконавцем винесено постанови: про звернення стягнення на майно боржника, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника.

В ході виконавчого провадження приватному виконавцю стало відомо, що 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проте не зареєструвала на неї право власності.

З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта в розділі "Відмості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно" убачається, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої слжуби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області Ісупової Н.В. накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору № 5251.

Відповідно до умов іпотечного договору від 12 вересня 2008 року предметом договору є земельна ділянка площею 0,067 га за адресою: АДРЕСА_1 , що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер земельної ділянки 0:04:016:0051.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив із того, що виконавцем не здійснювалась перевірка майнового стану боржника відповідно до частини 8 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження"; матеріали справи не містять відомостей щодо вартості майна на яке виконавець просить звернути стягнення; відповідь АТ "Райффайзен Банк Аваль" щодо наявності відкритих рахунків у боржника стосується іншої особи - ОСОБА_1 , а тому виконавцем не доведено, що у боржника відсутні грошові кошти на відкритих рахунках.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частин 1, 4 статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини 10 статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

При розгляді справ вказаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконується, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як убачається з матеріалів справи, судове рішення Дніпровського районного суду міста Києва на підставі якого видано виконавчий лист від 5 квітня 2012 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" тривалий час не виконується боржниками.

Під час здійснення примусового виконання судового рішення, приватним виконавцем встановлено відсутність у ОСОБА_1 коштів на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, натомість виявлено майно на яке може бути звернуто стягнення: земельна ділянка, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Перешкодою у виконанні судового рішення є відсутність зареєстрованого в установленому законом порядку права власності на вказане майно.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для звернення стягнення на спірну земельну ділянку з підстав відсутності оцінки її вартості, оскільки законом не заборонено її проведення безпосередньо при підготовці майна до реалізації.

Посилання суду на порушення приватним виконавцем вимог частини 8 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" є передчасним, оскільки без дослідження матеріалів виконавчого провадження об`єктивно оцінити обставини справи неможливо.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 9 грудня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 червня 2020 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова