ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1410/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Даниленко В.В.

за участю секретаря Скромної І.О.

сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої власнику внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь, спричинену матеріальну шкоду в розмірі 120 459,83 гривень, моральну шкоду у розмірі 15 000,00 гривень, а також судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 16.04.2018 року по вул Здолбунівська, 15 в м. Києві, відповідач, керуючи автомобілем «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , грубо порушуючи ПДР України, здійснив зіткнення з автомобілем «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачці. В результаті ДТП, за участю сторін, позивачці була завдана матеріальна шкода в сумі - 220 459,83 гривень, в тому числі відшкодування МТСБУ у розмірі - 100 000,00 гривень.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10.08.2018 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн..

Також позивачка зазначила, що ДТП завдала їй тяжкі душевні страждання, які полягали у відчутті приниження, так як позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням добровільно відшкодувати, завдану шкоду. Крім того, позивачка нервувала через ситуацію, що склалась та почувала себе вкрай неприємно, внаслідок пошкодження її майна та втрати автомобілем товарного вигляду.

Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь грошове відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 120 459,83 гривень та моральної шкоди у сумі 15 000,00 гривень, а також судові витрати.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач, у судовому засіданні, позов визнав, зазначивши, що свою вину визнає, він не збирається уникати відповідальності та відшкодує завдану внаслідок ДТП шкоду позивачці, але йому потрібен час для виплати коштів.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.04.2018 року о 17.00 годині по вул Здолбунівська, 15 в м. Києві, відповідач, керуючи автомобілем «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , грубо порушуючи ПДР України, здійснив зіткнення з автомобілем «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачці. В результаті ДТП автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10.08.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить - 340 грн.

Автомобіль Honda Civic, д.н.з. НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Згідно звіту № 2159 про оцінку автомобіля Honda Civic, д.н.з. НОМЕР_2 від 08.05.2018 року, складеного ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, заподіяного позивачці складає - 220 459,83 гривень.

Згідно листа МТСБУ від 20.09.2018 року № 3.1-05/29839, за результатами звернення позивачки з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП 16.04.2018 року, Бюро, керуючись ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі - 100 000,00 гривень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України)

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»)

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Пунктом 16 Постанови передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 1192 ЦК України - з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що ДТП 16.04.2018 року відбулось з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , та між його діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10.08.2018 року, то сума відшкодування має бути стягнута саме з нього в розмірі спричиненої позивачу матеріальної шкоди, визначеної звітом про оцінку автомобіля, за відрахуванням суми сплаченої МТСБУ, тобто стягненню підлягає - 120 459,83 гривень (220 459,83 грн. - 100 000,00 грн.).

Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 15 000,00 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачці були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданням з приводу пошкодження належного їй майна, а також душевних страждань перенесених під час ДТП. Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачці моральні страждання, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити вимогу ОСОБА_1 та стягнути на її корсить 15 000,00 гривень моральної шкоди.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка знайшли підтвердження під час судового засідання, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 1 355,00 гривень квитанцією від 06.10.2018 року, тобто із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме - 1 355,00 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої власнику внаслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , іден.номер НОМЕР_4 ), матеріальну шкоду в розмірі - 120 459,83 гривень, моральну шкоду в розмірі - 15 000,00 гривень, а також судовий збір у розмірі - 1 355,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Даниленко В.В.