Справа № 219/2869/20
Провадження № 2/219/1819/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря Єлісеєвої С.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною,
ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати угоду договору купівлі-продажу № 075-Н від 21.03.2002 року, укладеною між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , квартири АДРЕСА_1 , дійсною.
Позовна заява обґрунтована тим, що 21.03.2002 року позивач придбала у відповідача квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до біржового контракту (договір купівлі-продажу) № 075-Н від 21.03.2002 року, який відповідно до п. 5.4 було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації, про що мається відмітка на біржовому контракті. Сторонами під час укладання біржового контракту були дотримані усі істотні умови договору купівлі-продажу. Проте, відповідач у зв`язку із зайнятістю, ухилялася від укладання договору купівлі-продажу у нотаріальній формі, при цьому посилаючись на п. 5.1 договору, де зазначено, що біржовий контракт вважається укладеним з моменту реєстрації його в Артемівській філії Донецької товарної біржі, тому вважає, що вказаний вище договір не потребує нотаріальної форми. На початку березня 2020 року у позивача виникла необхідність відчуження вищевказаної квартири, проте при зверненні до нотаріальної контори, нотаріус відмовився оформляти угоду у зв`язку з тим, що договір купівлі - продажу квартири від 21.03.2002 року є недійсним, оскільки така угода повинна бути нотаріально засвідчена відповідно до вимог ст. 209 ЦК України. У зв`язку з чим, у позивача виникли перешкоди розпоряджуватися нерухомим майном на власний розсуд.
Позивач та її представник, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового засідання, не з`явились, останній надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить розглянути справу без його та позивача участі, проти заочного розгляду справи не заперечує, судові витрати просить залишити за позивачем.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, була належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що 21 березня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу № 075-Н квартири АДРЕСА_1 , який зареєстрований 21 березня 2002 року Артемівською філією Донецької товарної біржі, посвідчений директором Артемівської філії Донецької товарної біржі Дикун С ОСОБА_4 та зареєстрований 21 березня 2002 року Артемівським бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером № НОМЕР_1 (а.с.8).
З позову та вказаного біржового контракту вбачається, що умови вказаного договору позивач ОСОБА_2 виконала у повному обсязі, передала обумовлені грошові кошти в рахунок оплати придбаної квартири, вартість нерухомого майна 1900,00 гривень (п. 1.2 контракту).
В технічному паспорті на квартиру ОСОБА_2 зазначена, як власник квартири АДРЕСА_1 (а.с.9).
Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Згідно з частинами першою, другою та шостою статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами.
Відповідно до частин першої-третьої статті 48 Закону України «Про власність» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється, зокрема, судом.
Згідно із частиною першої статті 128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу».
Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.
Під час розгляду справи судом встановлено, що 21.03.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в Артемівській філії Донецької товарної біржі був укладений Договір купівлі-продажу № 075-Н квартири АДРЕСА_1 за 1900,00 грн., який не був нотаріально посвідчений.
Судом також встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто ОСОБА_2 передала, та ОСОБА_3 прийняла грошову суму в розмірі 1900,00 грн. за продаж квратири, у день підписання контракту ( п.2.1 Договору)
Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу жилого будинку дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.
Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору.
Враховуючи, що при укладанні 21.03.2002 року договору купівлі-продажу нерухомості було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобов`язання. При цьому, до теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, суд приходить до висновку про наявні підставі для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.) щодо можливості визнання зазначеного договору дійсним.
На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки останнє придбано за договором без нотаріального посвідчення, що унеможлює позивачу в іншій спосіб захистини свої права.
За таких обставин позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі - продажу квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Судові витрати залишити за позивачем за заявою його представника.
Керуючись ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 р.), ст. 334 ЦК України, керуючись ст. ст. 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
позовну заяву ОСОБА_1 , іпн, серія та номер паспорту не відомо, адреса знаходження: АДРЕСА_3 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , до ОСОБА_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 01.11.2001 року, адреса проживання: АДРЕСА_2 , про визнання угоди дійсною задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 21 березня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 березня 2002 року Артемівської філією Донецької товарної біржі, посвідчений директором Артемівської філії Донецької товарної біржі Дикун С.І. та зареєстрований 21 березня 2002 року Артемівським бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером № НОМЕР_1 .
Судові витрати залишити за позивачем.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до вимог п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строк, визначений ст. 354 цього Кодексу, на подання апеляційної скарги, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя О.В.Любчик