Справа № 345/1050/20
Провадження № 22-ц/4808/776/20
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду в складі судді Кардаш О.І., ухвалене 13 квітня 2020 року в м. Калуші Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на користь неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 22 жовтня 2019 року з нього стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі по 2 500,00 грн щомісячно на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для стягнення такого розміру аліментів став його дохід від сезонних заробітків за кордоном. Однак з січня 2020 рокувін працевлаштований в Україні та працює на посаді столяра у ФОП ОСОБА_4 . Враховуючи його доходи, розмір аліментів, що стягуються на користь відповідача складає більше як 50% заробітної плати, що негативно впливає на його матеріальне становище. Посилаючись на зазначені обставини просив зменшити розмір стягуваних аліментів до ј частини від усіх видів його доходів щомісячно.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 13 квітня 2020 року позов задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що майновий стан відповідача суттєво змінився, тому розмір стягнутих з нього судовим рішенням аліментів є надмірним та не відповідає його можливостям. При цьому, враховуючи баланс інтересів дитини та доходів батька, вважав, що зміна способу стягнення аліментів, яка не заборонена законом, негативно не вплине на інтереси дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вважає, що позивач, як платник аліментів, не наділений правом звертатись до суду з заявою про спосіб стягнення аліментів шляхом зміни твердої грошової суми на частку від доходу. Таке право відповідно до частини 3 статті 181 СК надано тільки одержувачу аліментів.

А отже суд, вирішуючи питання про зміну способу стягнення аліментів, помилково застосував норму, що регламентує зміну розміру аліментів. Натомість не звернув увагу на зроблені з цього приводу Верховним Судом висновки, зокрема у постанові від 24 лютого 2020 року в справі № 539/3532/18.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази погіршення майнового стану позивача в порівнянні з попереднім періодом, коли призначались аліменти. А саме - відомості про те, яким був його дохід та яким майном він володів на час присудження аліментів. Тому неможливо визначити чи погіршилось його матеріальне становище і наскільки. Довідка про розмір заробітної плати цих обставин не підтверджує та не є належним доказом у справі. Натомість за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема зміни матеріального або сімейного стану, погіршення стану здоров`я тощо. Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цього не здобуто, у суду були відсутні підстави для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги вважає надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

На його думку, всупереч твердженням апелянта, він не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом. Зазначає, що обставини його життя змінились внаслідок позбавлення можливості заробітків за кордоном. Відповідно працевлаштувався в Україні, проте із значно нижчою заробітною платою, що підтверджується представленою довідкою. Відсутнє в нього на праві власності і будь-яке нерухоме майно. Вважав, що ці обставини свідчать про зміну його матеріального стану.

Посилається на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, відповідно до якої зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідне положення відображено і у постанові Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі №127/12177/17-ц.

Також крім сплати аліментів він постійно приймає участь в утриманні дитини шляхом придбання одягу та інших необхідних речей, про що апелянт замовчує.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22 жовтня 2019 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500,00 грн щомісячно до досягнення нею повноліття (а.с. 5-7).

Судом встановлено, що відповідач є фізично здоровою особою та зобов`язаний утримувати доньку. При цьому суд врахував, що останній в період з березня 2015 року по вересень 2019 року перебував на сезонних роботах за кордоном, підтвердженням чого є його неодноразові на тривалий час перетини державного кордону.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

В силу частини 3 статті 181, частини 1 статті 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач покликався на зміну свого матеріального становища. При цьому вказував, що з січня 2020 року офіційно працевлаштований в Україні та отримує нижчий від попереднього дохід. З цих підстав просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання доньки шляхом зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми в розмірі 2 500,00 грн щомісячно на ј частину всіх видів заробітку щомісячно.

Разом з тим стаття 192 СК України передбачає можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана норма закону, яка набрала чинності з 08 липня 2017 року, є імперативною. Таке положення частини 3 статті 181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає.

За позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, тоді як право вимагати зміни способу присудження аліментів має лише одержувач аліментів. Цієї позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18, від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18.

З огляду на вищенаведене неспроможними є посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України в постанові від 05 лютого 2014 року по справі №6-143цс13 відповідно до якої беручи до уваги відсутність імперативної норми змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що Сімейний кодекс України містить положення щодо можливості зміни способу стягнення аліментів лише на вимогу одержувача аліментів, а не платника та дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позову.

Крім того, пред`являючи позов про зменшення розміру аліментів ОСОБА_2 не надав доказів суттєвого погіршення матеріального становища, зміни сімейного стану або погіршення стану здоров`я після ухвалення судового рішення, що за нормами статі 192 СК України є підставою для зменшення стягнутої суми аліментів.

Встановлено, що позивач працює столяром у ФОП ОСОБА_4 з 27 січня 2020 року. Його заробітна плата за лютий 2020 року становила 4 723,00 грн (а.с. 8).

Разом з тим саме по собі працевлаштування платника аліментів не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення матеріального стану.

Тим більше, що ним не представлено доказів матеріального становища на час виникнення обов`язку сплати аліментів на доньку та відповідно погіршення такого на день звернення до суду з цим позовом. Аналогічно не надано ним інформації про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та зайняття певними видами діяльності.

Тому в сукупності оцінених судом доказів наявні підстави вважати, що позивач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дочки у визначеному рішенням суду розмірі. А отже підстави для зменшення розміру аліментів відсутні.

Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, повно не встановлені, судом неправильно застосовано норми матеріального права, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, а тому ухвалене в справі рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. Що в силу частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування.

Отже рішення місцевого суду належить скасувати, ухваливши нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Згідно підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

У відповідності до приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на висновок щодо суті апеляційної скарги, судові витрати, понесені сторонами, підлягають розподілу за результатами розгляду спору відповідно до задоволених вимог. Таким чином з ОСОБА_2 належить стягнути на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 840,80 грн, а на користь ОСОБА_1 1 261,20 грн сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги.

Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відноситься до малозначних в силу закону. А тому ухвалене в ній рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 13 квітня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь держави в спеціальний фонд Державного бюджету України 840,80 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 1 261,20 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 08 липня 2020 року