РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Кремінна

Справа № 414/3208/19

Провадження № 2/414/54/2020

Кремінський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Акулов Є.М.,

секретаря судового засідання Дегтяренко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Кремінна, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Виконавчий комітет Новомосковської міської ради, Красноріченська селищна рада Кремінського району Луганської області про визначеннямісця проживання дитини

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначила, що вона з 02 вересня 2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем, який є батьком їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім того, вона має старшу доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у свідоцтві про народження якої відповідач записаний батьком, оскільки визнав своє батьківство, хоча біологічним батьком не є. Увесь час подружнього життя відповідач перебував на військовій службі, а у серпні 2017 року вони переїхали до м. Новомосковськ, де мешкали однією сім"єю деякий час, а з березня 2019 року остаточно розірвали стосунки. Причиною такого розриву стало захоплення відповідача компьютерними іграми, небажання приділяти увагу сім"ї, вихованню дітей, скандали на побутовому грунті в присутності дітей та її матері. З того часу відповідач мешкає у смт. Красноріченське Кремінського району Луганської області.

Нещодавно відповідач попросив відвідати сина, з її дозволу забрав його до себе, щоб дитина провідала бабусю й діда та не повернув дитину. На неодноразові вимоги це зробити не реагував, грубив, висловлював образи. ЇЇ звернення до відповідних служб ніяких результатів не дали і вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав.

Тому просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зматір"ю - ОСОБА_1 та зобов"язати відповідача передати дитину матері.

Під час підготовчого судового провадження позивач зазначила, що має бажання та усі умови для виховування дитини, підтримала позовні вимоги щодо визначення місця проживання сина разом із нею у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Надала довідки та документи щодо цього. В подальшому позивач та її представник надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали.

Відповідач та його предствник під час підготовчого судового провадження заперечували проти позову. Стверджували, що позивачка немає власного житла, має заборгованість перед банками за кредитами, тим самим не платоспроможна, та не може забезпечити належних умов для життя, розвитку та виховання дитини. Крім того, посилалися, що дитина не бажає жити із матір"ю. На цій підставі відповідач утримує дотепер дитину у себе. В подальшому надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, із зазначених мотивів у задоволенні позову просили відмовити повністю.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Під час підготовчого судового провадження висловив думку щодо негативного впливу розлучення сина та матері та наявного у матері виховного потенціалу.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області, як органу опіки та піклування, надав висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір"ю. В подальшому просила розглянути справу за її відсутності

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, і не оспорюється сторонами, що сторони з 02 вересня 2013 року і дотепер перебувають у шлюбі.

Віповідач є батьком їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружжя має старшу доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у свідоцтві про народження якої відповідач записаний батьком, оскільки визнав своє батьківство, хоча біологічним батьком не є.

ОСОБА_2 колишній військовослужбовець, має відповідний стан здоров"я, характеризується добре (ас 45-51).

З березня 2019 року сторони остаточно розірвали стосунки, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. Хоча усі зареєстровані за місцем мешкання відповідача АДРЕСА_1 . Домоволодіння належить на праві власності батькові відповідача ОСОБА_5 (а.с.4-6,44,55).

За судовим наказом від 16.04.2019 Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області є платником аліментів на користь позивачки на утримання двох дітей в розмірі однієї третини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 26.03.2019 року (ас 40).

Згідно чинного судового рішення Кремінського районного суду від 04.02.2014 року ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , із описової частини рішення випливає, що він не заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо дитини від попереднього шлюбу (ас92-94).

Згідно висновку Новосмосковського центру соціальних служб з приводу конфлікту сторін встановлено, що виховний потенціал ОСОБА_1 ,- позивачки у справі, сформований на достатньому рівні, жінка має бажання та можливості виховувати сина. Розлучення із матір"ю та сестрою може негативно вплинути на розвиток хлопчика та його психологічний стан (а.с.90).

Як слідує із висновку служби у справах дітей Красноріченської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 (а. с. 68-73,103-105).

Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує наступні приписи законодавства.

Згідно із ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 4 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частин 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Підсумовуючи наведене, захищаючи насамперед права та інтереси дитини, суд дійшов висновку, що слід визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю, - ОСОБА_1 .

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Дитину слід негайно передати від відповідача матері дитини, з урахуванням обставин справи та висновку про можливі негативні наслідки щодо психічного здоровья дитини, застосувавши приписи п5 ч1ст 430 ЦПК України щодо негайного виконання судового рішення.

За наведених обставин, виходячі із суті висновків компетентних органів опіки та піклування в обох областях, суд не приймає до уваги посилання відповідача на нібито неналежні умови, в який перебуває і мешкає дитина, та щодо можливого неналежного виконання матір"ю своїх батьківсьих обов"язків щодо дтитини.

При цьому, суд звертає увагу на те, що батько дитини - відповідач у справі, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, може проявляти турботу відносно дитини та приймати участь у її вихованні, реалізувавши свої права шляхом виконання домовленості з матір`ю дитини, або шляхом встановлення рішенням органу опіки та піклування, обов"язкового для обох батьків, часу спілкування з дитиною, чи за можливим у подальшому судовим рішенням.

Питання про судові витрати стороними не ставилося.

Керуючись ст. 29 ЦК України, ст155,161 СК УКраїни, 11,14 Закону України «Про охорону дитинства», ст 2, 4, 5, 10-13, 76-83, 258,259,263,264,265,268, 273, 352,355,430 Цивільного процесуального кодексу, суд,

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Виконавчий комітет Новомосковської міської ради, Красноріченська селищна рада Кремінського району Луганської області про визначеннямісця проживання дитини.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір"ю - ОСОБА_1 .

Зобов"язати відповідача передати дитину матері шляхом її відібрання у ОСОБА_2 та передачі її матері дитини,- ОСОБА_1 .

Рішення суду в цій частині звернути до негайного виконання, застосувавши приписи п5 ч1ст 430 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Кремінський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в тому ж порядку і в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя: Є.М. Акулов