ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2768/18 Номер провадження 22-ц/814/1498/20Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 06 квітня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду за позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2017 року з відповідача стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття.

Мотивуючи тим, що час подання позовної заяви відповідач має постійне місце роботи, його матеріальне становище значно покращилось, з метою забезпечення потреб дитини, просила змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 000 грн. щомісячно на ј частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Змінено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2017 року на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1 000 грн. щомісячно на ј частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив скасувати оскаржуване ним судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Бази- ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права та не застосовані положення ст. ст. 182, 192 Сімей-ного кодексу України, які належало застосувати до спірних правовідносин, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 свій відзив подала ОСОБА_2 , в якому, спростовуючи доводи апелянта, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказувала, що твердження апелянта про те, що більшість часу дитина проводить з його сім`єю та лише на вихідних з позивачем, спростовано при розгляді справи в суді першої інстанції, оскільки доведено факт проживання сина разом з нею.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 08 серпня 2009 року сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2015 року /а.с.7/.

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 /а.с. 6/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 лю ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі доказами підтверджено зміну (покращення) матеріального стану платника аліментів, а також врахував відсутність на утриманні відповідача інших дітей та непрацездатних осіб.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За нормами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру алімен-тів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріаль-не становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездат-них чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї із вказаних підстав.

При цьому, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присуджен-ня (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) мате-рі, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13).

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із зміною матеріального становища платника аліментів, той з батьків, з ким проживає дитина, може подати до суду заяву про зміну способу стягнення аліментів.

При вирішенні даного спору, районним судом враховано зміни матеріального стану відповідача, який, згідно наявної у справі копії трудового договору №01-06 від 23 січня 2019 року, є працевлаштованим, має стабільний заробіток (дохід), що підтверджується поточною випискою за картковим рахунком ОСОБА_1 , а також встановлено та не заперечується жодною зі сторін, що інших дітей та непрацездатних осіб відповідач на утриманні не має.

Таким чином встановлено, що з моменту ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2017 року, мав місце факт зміни матеріального становища відповідача у справі.

За встановлених обставин, правомірним є висновок суду, що позивач не позбавлена можливості порушувати питання щодо зміни способу стягнення аліментів.

Зміна способу стягнення аліментів в даному випадку сприятиме захисту законних прав та інтересів неповнолітньої дитини, яка згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З урахуванням наведених обставин, районний суд дійшов правильного висновку, що визначений позивачем розмір аліментів ј частина заробітку, доходу відповідача є розумним та обгрунтованим, з урахуванням матеріального становища відповідача у справі.

Доводи апелянта в частині не застосування районним судом до спірних правовідносин положень ст. ст. 182, 192 Сімейного кодексу України є безпідставними та спростовуються, як наявними у справі доказами, так і змістом ухваленого судового рішення, яке є предметом апеляційного розгляду.

Окрім того, судом надана належна правова оцінка доводам відповідача про те, що дитина досить багато часу проводить з його батьками та з ним особисто, проживаючи разом з ними.

При цьому суд правомірно виходив з того, що за нормами чинного законодавства батьки мають рівні права по вихованню, спілкуванню та побаченнями з дитиною.

Так, згідно положень ст.157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

З урахуванням наведених вище норм права, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не перешкоджає батькові, бабі та діду спілкуватися та проводити час з дитиною, однак такий факт сам по собі не може розцінюватися, як підстава для відмови у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.