Дата документу 19.03.2020
Справа № 334/4164/19
Провадження № 2/334/795/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лапі М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання пава власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити ідеальні частки співвласників земельної ділянки площею 0,0489 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер № :04:034:0276, у спільній сумісній власності, встановивши, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належали, а ОСОБА_2 належить по 1/2 частині кожній вищевказаної земельної ділянки, виходячи з рівності часток співвласників. Також позивачка просить визнати за собою право власності на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3 . Заповіту ОСОБА_3 не залишила, тому після її смерті позивачка як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину. Спадкова справа була заведена у Другій Запорізькій державній нотаріальній конторі.

Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна: 11/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , які належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.07.1990 року за р.№ 2-3109, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.07.1990 року за р.№ 2-3111 і зареєстрованих в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 22.11.1990 року, у реєстрову книгу № 146, за реєстровим номером 28301; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0489 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер № :04:034:0276, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 715309 від 17.10.2006 року.

27.04.2018 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 на 11/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . Водночас, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину вищевказаної земельної ділянки, що увійшла до складу спадщини, позивачка не має можливості, про що свідчить постанова нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії № 832/02- 31 від 26.04.2018 року. Причиною відмови зазначено те, що правовстановлюючі документи були видані з порушенням чинного законодавства, у результаті чого не встановлено частку на земельну ділянку площею 0,0489 га, що розташована по АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

У теперішній час, оформити спадщину, що складається з частини земельної ділянки, позивачка у позасудовому порядку, не має можливості, у зв`язку з чим вимушена була звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивачка в судове засідання не з`явилась. Її представник адвокат Серболова Н.М. подала суду заяву про розгляд справи без їх участі. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, суду подав заяву про розгляд справи без їх участі. Просив прийняти рішення на розсуд суду.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечує.

Суд, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які позивачка посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 20.09.2016 року.

Факт родинних відносин між позивачкою та померлою ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серія НОМЕР_2 від 28.01.1952 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 від 16.03.1976 року.

За життя ОСОБА_3 подарувала своїй дочці ОСОБА_2 14/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу, посвідченого 28.09.2004 року Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 3-1477 та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5276447 від 02.11.2004 року.

Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме: 11/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , які належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.07.1990 року за р.№ 2-3109, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.07.1990 року за р.№ 2-3111 і зареєстрованих в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 22.11.1990 року у реєстрову книгу № 146 за реєстровим номером 28301; та 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0489 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер № :04:034:0276, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 715309 від 17.10.2006 року.

З метою оформлення спадщини ОСОБА_1 10.11.2016 року звернулася до приватного нотаріуса Високопільського районного нотаріального округу Херсонської області з заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_3 , в якій зазначила, що окрім неї спадкоємицею першої черги є її рідна сестра ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 звернулася до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті її матері ОСОБА_3 , у зв`язку з чим було заведено Спадкову справу № 216/2016.

Згідно матеріалів Спадкової справи №216/2016, копія якої долучена до матеріалів справи, 11.05.1988 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений Другою Запорізькою нотаріальною конторою (зареєстровано в реєстрі за № 1-2628), згідно якого остання належну їй частину жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заповідала в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З Архівної довідки Запорізького обласного державного нотаріального архіву від 19.12.2016 року № 3001/01-21 вбачається, що Архів направив копію заповіту ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Другої Запорізької нотаріальної контори 11.05.1988 року за реєстровим номером 1-2627.

Згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 45733740 від 10.11.2016 року, в реєстрі існує запис про наявність чинного заповіту, складеного ОСОБА_3 та посвідченого 11.05.1988 року Другою Запорізькою нотаріальною конторою (номер в реєстрі № 1-2627).

Також матеріали спадкової справи №216/2016 після померлої ОСОБА_3 містять Лист ТОВ ЗМБІ № 13722 від 01.12.2016 року, згідно якого за даними останньої технічної інвентаризації, станом на 23.07.2004, за вищевказаною адресою були розташовані: житловий будинок літ.А, службова прибудова літ.а, літня кухня літ.Б, сарай літ.б, погріб з шийкою літ.пг, сарай літ.В, паркан №1, паркан №2, паркан №3, паркан №4, водопровід №5, паркан №6, паркан №7, ворота №8, ворота №9, зливна яма №10, зливна яма №11, замощення І. Крім того, станом на 23.07.2004р., на земельній ділянці були розташовані самочинно побудовані: службова прибудова літ.а1, вбиральна літ.Д, гараж літ.Ж з оглядовою ямою. За даними останньої технічної інвентаризації, станом на 23.07.2004р., житловий будинок літ.А з прибудовами складався із: кухні 1-1 пл.9,6м2, коридору 1-2 пл. 13,2м2, кімнати 1-3, пл.7,7м2, коридору 1-4 пл.З,7м2(самочинно побудовано), коридору 1-5 пл.3,0м2(самочинно побудовано), ванної 1-6 пл.З,8м2(самочинно побудовано), кухні 1-7 пл.10,2м2(самочинно побудовано), кімнати 1-8 пл.7,6м2 передпокою 1-9 пл. 10,8м , ванної 1-10 пл.3,1м2 , загальною площею 72,7м2, в тому числі житловою площею - 28,5м2. Загальна площа житлового будинку літ.А, без урахування самочинно побудованої площі, складала 52,0м", в тому числі житлова площа - 28,5м2. Розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради №1906р від 20.08.2004р. оформлено: службову прибудову літ.а1, вбиральня літ.Д, гараж літ.Ж. Після оформлення самочинно побудованої службової прибудови літ.а1, загальна площа житлового будинку літ.А, складала 72,7м2, в тому числі житлова площа - 28,5м2. Іншими даними ТОВ «ЗМБТІ» не володіє.

27 квітня 2018 року позивачка отримала посвідчене державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 11/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та 27.04.2018 року зареєструвала вказане право власності за собою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом № 122293359 від 27.04.2018 року.

Водночас, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0489 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер № :04:034:0276, що увійшла до складу спадщини, позивачка не має можливості, про що свідчить постанова державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О. про відмову у вчинені нотаріальної дії № 832/02-31 від 26.04.2018 року.

Причиною відмови нотаріусом зазначено те, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку були видані спадкоємцю з порушенням чинного законодавства, у результаті чого не встановлено частку на земельну ділянку площею 0,0489 га, що розташована по АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Так, згідно Державного акту, серії ЯГ-715309, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землі та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 66 від 17.10.2006 року, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0489 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3 . Співвласником земельної ділянки є ОСОБА_4 .

Згідно копії Державного акту, серії ЯГ-715310, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землі та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 67 від 17.10.2006 року, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0489 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_4 . Співвласником земельної ділянки є ОСОБА_3 .

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ч.1 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України.

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

Відповідно до п.п 4.14 п.4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин, від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно з п.п.4.15. п.4 глави 10 розділу ІІ вищезазначеного Порядку, вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру.

Частини 2, 4 статті 120 Земельного кодексу України передбачають, що у разі набуття права власності на жилий будинок, розміщений на земельній ділянці, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

З матеріалів спадкової справи, копію якої долучено до матеріалів справи, вбачається, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0489 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер № :04:034:0276 обґрунтована лише тим, що згідно вказаних документів, зазначена земельна ділянка була передана ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спільну сумісну власність, без виділу часток, які б належали кожній з них.

Відповідно до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або наявний оригінал правовстановлюючого документа у якому не виділена частка померлого у спільній сумісній власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.1,2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що оформити спадщину, що складається з частини земельної ділянки, позивачка в позасудовому порядку, не має можливості у зв`язку з тим, що за життя ОСОБА_3 не було виділено в натурі частину належної їй на праві власності земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, вивчивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є повністю доведеними, а відтак підлягають задоволенню з вищенаведених підстав.

Наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна» визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності.

Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартиру, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають у задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити ідеальні частки співвласників земельної ділянки площею 0,0489 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер № :04:034:0276, у спільній сумісній власності, встановивши, що ОСОБА_3 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало, а ОСОБА_2 належить по 1/2 частині кожній вищевказаної земельної ділянки, виходячи з рівності часток співвласників.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0489 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер № :04:034:0276, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.