Справа № 522/429/20
Провадження № 2/522/124/20
06 липня 2020 року м. Одеса
Приморського районного суду міста Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.
при секретарі судового засідання Вадуцкої В.І.,
розглянувши у судовому засіданні позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» в січні 2020р. звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила прав користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , зняття їх з реєстрації місця проживання та виселення, стягнення судових витрат.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 29.10.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» (надалі ТОВ «ФК «Алькор Інвест») та Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» (надалі АТ «ОКСІ БАНК») було укладено договір відступлення права вимоги.
Згідно з п. 1.1. Договору відступлення права вимоги від 29.10.2019 року, за цим договором в порядку та на умовах, визначених Договором, Первісний кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому Права Вимоги за Кредитним договором, а Новий кредитор заміняє Первісного кредитора як сторону кредитора у Кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору вартість Прав вимоги, що відступаються (відчужуються). В порядку та на умовах, передбачених Договором. При цьому Новий кредитор набуватиме статус правонаступника Первісного кредитора відповідно до чинного законодавства України, у виконавчому провадженні, пов`язаному з Правом вимоги.
29.10.2019 року між ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та АТ «ОКСІ БАНК» було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від «23» листопада 2019 року, посвідченим «23» листопада 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. за реєстровим номером У-489, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим №2260.
Відповідно до п. 1.1. договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від «23» листопада 2019 року, посвідченим «23» листопада 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. за реєстровим номером У-489 та Договору відступлення права вимоги від 29.10.2019 року, Іпотекодержатель передає, а Новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Іпотечним договором, посвідченим «23» листопада 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. за реєстровим номером У-489.
Отже, відбулося відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідченим «23» листопада 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. за реєстровим номером У-489 до ОСОБА_4 .
В свою чергу, 29.10.2019 року між АТ«ОКСІ БАНК» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір відступлення права вимоги та Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від «23» листопада 2007 року, посвідченим «23» листопада 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. за реєстровим номером У-489, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим номером 2259.
Таким чином, ТОВ «ФК «Алькор Інвест» є правонаступником АТ «ОКСІ БАНК», який є правонаступником АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», у відносинах щодо вказаних договорів. ТОВ «ФК «Алькор Інвест» правомірно набуло статусу кредитора та іпотекодержателя за вказаними договорами і має право користуватись усіма передбаченими законом правами кредитора.
Арцизьким районним судом Одеської області була розглянута цивільна справа №1502/213/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
20.03.2012 року за результатами розгляду вказаного позову, судом було ухвалено рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». На виконання вказаного рішення Арцизьким районним судом Одеської області було видано виконавчий лист №1502/213/2012 від 09.04.2012, боржником за яким є ОСОБА_4 відповідно.
Відповідно до ухвали Арцизького районного суду Одеської області від 12.03.2018 суд ухвалив видати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» дублікат виконавчого листа та поновити строк пред`явлення виконавчого листа (боржник ОСОБА_4 ) та на підставі приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем 29.11.2018 року було відкрито виконавче провадження № 57817757.
У забезпечення, проживають особи які не мають родинних зав`язків із боржником. Тобто відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не є членами сімї боржника ОСОБА_4 , якому також було направлено лист-вимогу. Квартира була придбана за рахунок кредиту. Таким чином позивач є обтяжувачем, оскільки є іпотекодержателем. Враховуючи наведене позивач просить усунути перешкоди у реалізації права іпотеко держателя шляхом визнання відповідачів , що права на користування майном припинені, а також просили зняти з реєстрації місця проживання та виселити.
Ухвалою суду від 21 січня 2020 р року відкрито провадження по справі.
16.01.2020 року до суду надійшли відповіді щодо місця реєстрації відповідачів.
Ухвалою суду від 21.01.2020 року справу провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання.
24.02.2020р. до суду надійшли письмові пояснення від Служби у справах дітей одеської міської ради (а.с.58-60), за якими зазначили що у разі надходження від органу опіки та піклування висновку, ними буде визначено правову позицію щодо позовних вимог. Просили розглядати справу у їх відсутності.
У підготовче засідання 24.02.2020 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 24.02.2020р. підготовче провадження закрито та призначену справу до судового розгляду на 06.05.2020р.
У судове засідання 24.06.2020 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та згоду на заочний розгляд.
Жодних, не розглянутих клопотань, від сторін суду не заявлені.
Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Поштова кореспонденція, направлялась відповідачам на адресу їх останньої реєстрації, проте конверти з судовою кореспонденцією повернулись до суду за причиною закінченням строку зберігання. Причини неявки відповідачі суду не повідомили, жодних клопотань до суду не заявляв. ОСОБА_3 викликався через засоби масової інформації.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 06.07.2020 року.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
З позову вбачається, що 29.10.2019 року між АТ«ОКСІ БАНК» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір відступлення права вимоги за кредитом та Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від «23» листопада 2007 року, посвідченим «23» листопада 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. за реєстровим номером У-489, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим номером 2259.
29.10.2019 року між Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» (надалі АТ «ОКСІ БАНК») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» (надалі ТОВ «ФК «Алькор Інвест») було укладено договір відступлення права вимоги.(а.с.10-12).
29.10.2019 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «Алькор Інвест» було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від «23» листопада 2019 року, (посвідченим «23» листопада 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. за реєстровим номером У-489,) що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюк Л.В. за реєстровим №2260.(а.с.16). Також складено Акт прийому-передачі документів між тими самими сторонами.
Відповідно до п. 1.1. договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від «23» листопада 2019 року, посвідченим «23» листопада 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. за реєстровим номером У-489 та Договору відступлення права вимоги від 29.10.2019 року, Іпотекодержатель передає, а Новий Іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Іпотечним договором, посвідченим «23» листопада 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. за реєстровим номером У-489.
Отже, відбулося відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідченим «23» листопада 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. за реєстровим номером У-489 до ОСОБА_4 .
Таким чином, ТОВ «ФК «Алькор Інвест» є правонаступником АТ «ОКСІ БАНК», який є правонаступником АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», у відносинах щодо вказаних договорів. ТОВ «ФК «Алькор Інвест» правомірно набуло статусу кредитора та іпотекодержателя за вказаними договорами і має право користуватись усіма передбаченими законом правами кредитора.
З вищевказаного вбачається, що відбулася заміна первісного кредитора АТ «ОКСІ БАНК» новим кредитором ТОВ «ФК «Алькор Інвест» в кредитних зобов`язаннях та договору іпотеки.
Згідно наданого суду розрахунку заборгованості складеного 29.10.2019р. вбачається, що загальна сума заборгованості становить 169 039,32 долл. США та пеня 13 801 123,47 грн. (а.с.15).
Також боржнику ОСОБА_4 надіслано 29.10.2019р. повідомлення АДРЕСА_2 . про відступлення права вимоги (а.с.14) та надіслано 30.10.2019р. лист-вимога про необхідність погашення заборгованості та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.33, 35, 37)
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), підставою заміни кредитора у зобов`язанні є правонаступництво.
Аналізуючи наведені вище дефініції, вбачається, що законодавець, закріпив правонаступництво як самостійну підставу заміни кредитора, лише у випадку універсального правонаступництва. В іншому випадку підстави заміни кредитора внаслідок правонаступництва передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.
Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правовим наслідком відступлення права вимоги (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України) є заміна кредитора у зобов`язанні в порядку сингулярного правонаступництва.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, враховуючи вищевказане, відповідно до Договору між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «Алькор Інвест» - має місце матеріальне (сингулярне) правонаступництво, а отже ТОВ «ФК «Алькор Інвест» є правонаступником АТ «ОКСІ БАНК», в розумінні цивільного матеріального права, та має право користуватися усіма матеріальними та процесуальними правами правонаступника відповідно до чинного законодавства України.
Також вбачається, що постановою від 29.11.2018р. приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. було відкрито ВП №57817757 за заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.41), в рамках якого виявлено згідно постанови про опис та арешт майна боржника 17.01.2019р.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прав власності, державного реєстру іпотек від 03.07.2020р. вбачається, що позивач є іпотекодержателем вищевказаної квартири та внесено запис про обтяження 23.11.2007р., а також накладено арешт згідно постанови приватного виконавця від 17.01.2019р. ВП №57817757 Колечко Д.М.,
В процесі підготовки процедури щодо реалізації іпотечного майна позивачем було виявлено, що у квартирі яка передана у забезпечення за кредитними зобов`язаннями, зареєстровані невідомі особи які не перебувають у родинних стосунках із Боржником, а саме ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповіддю директора Департаменту адміністративних послуг ОМР приватному виконавцю (а.с.42).
ідповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником спірної квартири є ОСОБА_4 ., на підставі Іпотечного договору від 23» листопада 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. за реєстровим номером У-489.
Вирішуючи спір суд виходить із наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно; іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до ст. 589 ЦК України, абз.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Відповідно до абз.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:
- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;
- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Відповідно до абз.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на умовах визначених на розсуд іпотекодержателя.
Як вбачається з іпотечного договору п.4.1.4. іпотекодавець зобов`язувався в тому числі не обтяжувати предмет іпотеки зобов`язаннями третіх осіб ( в тому числі не передавати його в оренду, найом,).
Згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг від 08.07.2019р. (а.с.42) вбачається , що в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 -з 19.01.2011р., ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 06.05.2011р., тобто вказана реєстрація осіб здійсненна після укладання договору іпотеки без згоди іпотекодержателя, а таким чином в порушення умов договору. Доказів про те, що відповідачі є членами сімї ОСОБА_4 суду не надано.
30.10.2019 року ТОВ «ФК «Алькор Інвест» було направлено на адреси Боржника / іпотекодавця листи-вимоги за вих. № 30/10/2019-7; 30/10/2019-5; 30/10/2019-3; 30/10/2019-1.
Однак, в добровільному порядку Боржником та Відповідачами., які зареєстровані за адресою нерухомого майна та проживають там, яке належить на праві власності ОСОБА_4 в добровільному порядку не звільнили житлове приміщення та продовжують проживати в ньому.
Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Проте згідно матеріалів справи не вбачається, що в спірній квартирі проживає іпотекодавець, та відсутні відомості що відповідачі є членами його родини.
Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.
Відповідно до стст.17, 18 закону «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від
належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Оскільки ст.405 ЦК визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Тобто право користування майном члена сім`ї власника житла пов`язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи.
Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.
Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що неповнолітня ОСОБА_2 2008р.н. та ОСОБА_3 2011р.н., під час укладання договору іпотеки не були зареєстровані у спірній квартирі та не мали права користування нею. Одже суд вважає що згода орган опіки та піклування в такому випадку непотрібна.
Відповідно до п. 43 ПП Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд має враховувати, що згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
З огляду на сутність установлених правовідносин суд приходить до висновкуї про те, що на ці правовідносини не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України, .
Право відповідачів на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.
Тому суд вважає що в даній справі правовідносини сторін не регулюються ст..156 ЖК та ст..405 ЦК України.
Так, відповідно ст. 29 ЦК України визначається місто проживання фізичної особи, а з цим юридичним фактом пов`язана власно реєстраційна процедура. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком встановлення судом зміни місця проживання, втрати права на користування житлом відповідачем, і тільки після цього можуть бути порушені інші процедурні питання, зокрема щодо зняття з реєстраційного обліку.
Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що неповнолітня ОСОБА_2 2008р.н. та ОСОБА_3 2011р.н., під час укладання договору іпотеки не були зареєстровані у спірній квартирі та не мали права користування нею. Отже суд вважає що згода органу опіки та піклування в такому випадку непотрібна.
Предметом позову є визнання особи такою, що втратила прав користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , зняття їх з реєстрації місця проживання та виселення, стягнення судових витрат.
Спір між сторонами виник у сфері правовідносин, пов`язаних з здійсненням права власності і безпосередньо даний позов заявлений у спорі, що виник в сфері житлових правовідносин, враховуючи вимогу про виселення з житлового приміщення осіб, які в ньому проживають.
Відповідно до п. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позиція Великої Палати Верховного Суду відповідно до постанови ВП ВС від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 :
ВП зазначила, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів.
Велика Палата зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Згідно зі ст.9 закону «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватися предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення проживання. При цьому ЦК, як і спеціальний закон, не містять норм, які б обмежували право членів сім`ї власника на користування житловим приміщенням у разі передання його в іпотеку.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання.
У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки.
Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Враховуючи те, що відповідачі були зареєстровані в спірній квартирі поза волею іпотеко держателя суд вважає що позовна вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку такою що підлягає задоволенню.
Отже, вказане рішення суду є підставою для зняття відповідачів із місця реєстрації.
Відповідно до ст.589 ЦК, ч.1 ст.33 закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст.12 цього закону «Про іпотеку».
У ч.1 ст.40 закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо зняття з реєстрації місця проживання без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутися з таким позовом окремо.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст.109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.
Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.
Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.
З іпотечного договору від 23.11.2007р. вбачається що предмет іпотеки квартира АДРЕСА_3 придбана на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2007р., тобто за рахунок кредиту, що також підтверджується п.2.1. кредитного договору від 23.11.2007р.
Отже з огляду на те що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не є членами сім`ї власника квартири ОСОБА_4 , підлягають виселенню та при цьому не потрібно висновок служби у справах дітей Одеської міської ради з огляду на те, що виключно члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1 ст.405 ЦК), при цьому зазначені особи не є членами сім`ї власника квартири.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду 18 грудня 2018 року у справі №355/689/16-ц виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч.4 ст.109 ЖК УРСР).
Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеним у постановах ВСУ від 18.03.2015 у справі №6-39цс15, від 2.09.2015 у справі №6-1049цс15, від 30.09.2015 у справі №6-1892цс15, від 21.12.2016 у справі №6-1731цс16.
Проте суд вважає що у даному випадку не застосовується зазначена норма оскільки судом встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї іпотекодавця та були в квартирі зареєстровані незаконно, а тому їх необхідно зняти з реєстрація та виселити без надання іншого житла.
Проте суд вважає що вимога про усунення перешкод у реалізації права іпотеко держателя шляхом визнання відповідачів такими що пава на користування нерухомим майном припинені не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на нормі закону.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.
Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач просив стягнути витрати по оплаті судового збору у розмірі 6306,00 гривень, матеріали справи містять платіжне доручення про сплату судового збору, проте суд стягує відповідно до пропорційно задоволених вимог, а саме 4204 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 36, 37, 38, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.15,16, 203, 215, 216, 230, 234, 391, 572, 575, 548, 590 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,
Зняти з реєстрації місця проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 що належить ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .,
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.07.2020 року.

Суддя Л.В. Домусчі