Справа № 310/1912/19
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2020 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Добряк Аліни Сергіївни про відкриття виконавчого провадження про проведення виконавчих дій,

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Безух М.І., звернулась до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Добряк А.С. про відкриття виконавчого провадження, про проведення виконавчих дій, мотивуючи свої вимоги наступним. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком, припинення сервітуту та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про вселення та вирішено вселити ОСОБА_2 у домоволодіння по АДРЕСА_1 . Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року вказане рішення було змінено в частині правового обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та володінні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в іншій частині рішення залишено без змін. Після ухвалення рішення ОСОБА_2 вимог щодо вселення не пред`являв, заявниця не чинить йому перешкод, лише бажає бути завчасно повідомленою ним про вселення. 05 червня 2020 року ОСОБА_1 отримала конверт від державного виконавця, в якому знаходились постанова про відкриття виконавчого провадження від 10 березня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 384,2 грн., постанова про відкриття виконавчого провадження від 12 березня 2020 року про вселення ОСОБА_2 , постанова про проведення виконавчих дій від 29 травня 2020 року, постанова про стягнення виконавчого збору від 28 травня 2020 року, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 28 травня 2020 року та супровідні листи до вказаних постанов. Оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження від 12 березня 2020 року боржниця отримала тільки 05 червня 2020 року, строк добровільного виконання рішення суду сплив. Вказане призвело до винесення постанови про проведення виконавчих дій від 29 травня 2020 року та постанови від 28 травня 2020 року про стягнення виконавчого збору, чим порушено права ОСОБА_1 та позбавлено її гарантій, встановлених Законом України «Про виконавче провадження». Заявниця вважає вказані постанови незаконними, оскільки державний виконавець повинен направити боржниці копію постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій встановлюється строк добровільного виконання рішення суду та встановити факт отримання нею вказаної постанови. ОСОБА_1 має намір виконати рішення суду добровільно. З цих підстав заявниця просила визнати незаконними та скасувати постанови старшого державного виконавця Бердянського міьскрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Добряк А.С. від 12 березня 2020 року про відкриття виконавчого провадження та від 29 травня 2020 року про проведення виконавчих дій, зобов`язати старшого державного виконавця винести нову постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вище вказаного виконавчого листа з новим строком для добровільного виконання рішення суду.

Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник заявниці ОСОБА_3 скаргу підтримав з викладених в ній підстав. Зазначив, що вирішення вселятися або не вселятися в житлове приміщення за рішенням суду є правом ОСОБА_2 , яким він не скористався. Просив скаргу задовольнити в повному обсязі.

Головний державний виконавець Добряк А.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги та пояснила, що виконавче провадження нею було відкрито в березні 2020 року. Рішення суду не виконувалось через карантинні заходи, пов`язані із пандемією COVID-19. ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця, ними було узгоджено дату вселення, стягувач в присутності ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_1 з приводу вселення, при цьому про добровільне вселення мови не було. Вважає, що в даному випадку нею виконані всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Стягувач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення скарги, зазначив, що в лютому 2020 року він двічі телефонував ОСОБА_1 , яка не відповідала на його дзвінки. Пізніше на його телефон надходили дзвінки з погрозами, тому ОСОБА_2 прийняв рішення про звернення до державного виконавця для примусового виконання рішення.

Судом в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками процесу доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

На підставі виконавчих листів № 310/1912/19, виданих Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 25 лютого 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 384,20 грн. та про вселення ОСОБА_2 до домоволодіння АДРЕСА_1 , постановами старшого державного виконавця Бердянського міскрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 10 березня 2020 року та від 12 березня 2020 року відповідно були відкриті виконавчі провадження.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця від 28 травня 2020 року з ОСОБА_1 на користь Бердянського міьскрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) стягнуто виконавчий збір у розмірі 9 446,00 грн.

29 травня 2020 року старшим державним виконавцем винесено постанову про проведення 11 червня 2020 року виконавчих дій щодо вселення ОСОБА_2 в домоволодіння АДРЕСА_1 , оскільки боржником добровільно не виконано рішення суду.

Вказані постанови були направлені ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням № 698 01 червня 2020 року та отримані заявницею 05 червня 2020 року, що підтверджується роздруківкою перевірки статусу відправлення з сайту АТ «Укрпошта».

Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 червня 2020 року зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 310/1912/19, виданого 25 лютого 2020 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про вселення ОСОБА_2 до домоволодіння АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішення суду по скарзі.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Ст. 28 вказаного Закону визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Згідно із постановою Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі № 916/1605/15-г, перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

З урахуванням викладеного, враховуючи той факт, що постанови головного державного виконавця Бердянського міьскрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відкриття виконавчого провадження від 12 березня 2020 року та про проведення виконавчих дій від 29 травня 2020 року були направлені боржниці в одному конверті та отримані нею 05 червня 2020 року, що в свою чергу фактично позбавило ОСОБА_1 права добровільного виконання рішення суду, суд приходить до висновку про необхідність задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Добряк Аліни Сергіївни про відкриття виконавчого провадження про проведення виконавчих дій задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Бердянського міьскрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Добряк А.С. від 12 березня 2020 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 310/1912/19, виданого 25 лютого 2020 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом вселення ОСОБА_2 в житловий будинок по АДРЕСА_1 , та постанову старшого державного виконавця Бердянського міьскрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Добряк А.С. від 29 травня 2020 року про проведення виконавчих дій.

Зобов`язати старшого державного виконавця Бердянського міьскрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Добряк А.С. винести нову постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 310/1912/19, виданого 25 лютого 2020 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом вселення ОСОБА_2 в житловий будинок по АДРЕСА_1 , з новим строком для добровільного виконання рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду Запорізької області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 24 червня 2020 року.

Суддя О. М. Вірченко