Справа № 442/2224/19
Провадження № 6/442/70/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Грицай М.М.,

з участю секретаря - Антоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дрогобичі подання державного виконавця Дрогобицького міськрайоного відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Федурко Н.В. про проникнення до житла боржника,-

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Дрогобицького міськрайоного відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Федурко Н.В. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1 .

У обґрунтування подання посилається на те, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження № 61698021 з виконання виконавчого листа № 442/2224/19, виданого 25.03.2020 Дрогобицьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 8941, 33 Євро та 248,45 гривень. 01.04.2020 скеровано запит у відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області для встановлення місця реєстрації проживання боржника. Згідно наданої інформації від 08.04.2020 боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно відповідей Державної податкової служби України, Пенсійного фонду не виявлено відкритих рахунків боржника у банківських установах чи доходів у вигляді заробітної плати та пенсії. У боржника відсутнє на праві власності нерухоме майно. 03.04.2020 державним виконавцем на адресу боржника надіслано виклик щодо явки до виконавця на 13.04.2020 для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклик суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, декларацію про доходи та майно не надав, про що 15.04.2020 складено відповідний акт. 15.04.2020 винесено постанову про арешт майна боржника. 29.04.2020 у відділ надійшла декларація про доходи та арешт майна боржника в якій зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості та має відкритий рахунок у КБ «Приватбанк». 13.05.2020, з метою перевірки майнового стану боржника, здійснено вихід за адресою реєстрації місця проживання останнього, а саме: АДРЕСА_1 , однак перевірку не вдалось провести, оскільки, зі слів боржника, власником будинку являється його батько ОСОБА_3 , який відмовився впускати державного виконавця у будинок до закінчення запровадженого карантину через спалах короновірусу, про що складено акт державного виконавця. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок, в якому зареєстрований боржник, належить ОСОБА_3 . Отже, в будинку, у якому зареєстрований ОСОБА_1 , може знаходитись належне йому нерухоме майно, яке відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» буде реалізоване на електронних торгах в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем. До теперішнього часу рішення не виконано, а боржник не вживає заходів щодо виконання такого, що призвело до вжиття вищевказаних заходів примусового виконання, а саме примусового проникнення до житла боржника. Просить надати дозвіл на проникнення до будинку АДРЕСА_1 з метою огляду, опису та накладення арешту на виявлене майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Старший державний виконавець ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився і про причини неявки суду не повідомив.

Заінтересовані особи на розгляд справи не викликались, відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження № 61698021 з виконання виконавчого листа № 442/2224/19, виданого 25.03.2020 Дрогобицьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 8941, 33 Євро та 248,45 гривень.

01.04.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61698021 з примусового виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 06.02.2020 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 неустойки ( пені) за прострочку сплати аліментів у розмірі 8941, 33 Євро та 248,45 гривень.

Згідно ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі, за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Суд зазначає, що недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції Україниі міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якою встановлено межі застосування обмежень прав, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Також статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року визначено що за змістом пункт 1 статті 6 Конвенції та згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються і орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника у вільному доступі державного чи приватного виконавця до цього житла чи іншого володінняособи та ухилення його від виконання судового рішення.

Згідно з наданого до суду акту державного виконавця Федурко Н.В. від 13.05.2020, такий складено при примусовому виконанні виконавчого листа № 442/2224/19, виданого 25.03.2020 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів у розмірі 8941, 33 Євро та 248,45 гривень, при виході за адресою АДРЕСА_1 . зі слів боржника, що у будинку знаходяться важко хворі похилого віку батьки, які є в групі ризику захворювання COVID 19, а тому просить перенести перевірку після закінчення карантину.

Зважаючи на те, що державний виконавець на розгляд подання не з`явився, суду про причини неявки не повідомив, необхідності та підставності проникнення до житла не довів, не надав доказів відмови боржника від добровільного доступу до житла, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11-13, 258- 260, 263, 439 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні подання державного виконавця Дрогобицького міськрайоного відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Федурко Н.В. про проникнення до житла боржника ОСОБА_1 відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 30.06.2020

Суддя Грицай М.М