___________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2-з/947/841/20
УХВАЛА

про забезпечення позову

14.07.2020 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у одноособовому складі:

головуючий суддя Літвінова І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження на стадії підготовчого провадження у цивільній справі № 947/19815/18 заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» про поділ майна, набутого подружжям за час шлюбу та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Київським районним судом м. Одеси проводиться підготовче провадження у цивільній справі № 947/19815/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого подружжям за час шлюбу та визнання права власності.

Пред`явлений позов позивач просить забезпечити шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 70,2 кв.м., житлова 36,8 кв.м.

У заяві про забезпечення позову позивач зазначає, що предметом позову є спільно набуте майно, яке складається з квартири за АДРЕСА_1 , загальною площею 70.2 кв.м., житлова площа 36.8 кв.м. Необхідність забезпечення позову виникла після того, як стало відомо суду з відповіді Другого Київського відділу ДВС у місті Одесі з листа від 16.06.2020р. за №36/36. що відносно відповідачки відкрито виконавче провадження АСВП 58655815 від 19.03.2019р. за виконавчим листом № 520/3123/18 від 30.01.2019 р. про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 28491.13 грн. на користь АТ КБ «Приватбанк». Як стало відомо позивачу Другим Київським відділом ДВС у місті Одесі ПМУ Міністерства юстиції України у м. Одесі винесена постанова, серія та номер ВП № 58655815, видана 29.01.2020р про арешт майна боржника ОСОБА_2 на вищевказану квартиру, про що свідчить роздруківка з Реєстру обтяжень нерухомого майна - актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень, номер запису обтяження 35234568. Тому він звернувся з відповідною заявою. Зазначає, що не вжиття вжити заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення.

В ході розгляду заяви позивача, суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року. Так, у п. 4 вказаної постанови роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність реальних ризиків невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_3 .

Суд наголошує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд враховував, що до застосування заходів забезпечення позову, відповідач ОСОБА_2 , як власник спірного майна (квартири), не позбавлена можливості вільно, на свій розсуд нею розпорядитися, в тому числі і шляхом ненавмисної втрати власності за невиконанні зобов`язання перед третіми особами, що в свою чергу, в разі задоволення позову ОСОБА_3 , може ускладнити чи призвести до неможливості виконання рішення суду щодо поділу цього майна між співвласниками.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004 , де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_3 може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення конституційного права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язковість виконання судових рішень задекларована статтею 1291 Конституції України.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, зважаючи на обставини, які передували зверненню позивача до суду за захистом своїх прав та доведеність дійсного виникнення спору між сторонами, доходить висновку про наявність підстав для забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого подружжям за час шлюбу та визнання права власності.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову визначені накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, які просить застосувати ОСОБА_3 є допустимими та за змістом не є тотожними позовним вимогам.

Судом не встановлено підстав, визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову.

Згідно з частиною п`ятою статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 89, 149-159 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву сторони позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі № 947/19815/18 (провадження № 2-з/947/841/20) задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 70,2 кв.м., житлова площа 36,8 кв.м.

Роз`яснити, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані чи замінені Київським районним судом м. Одеси, як судом, який постановив ухвалу про їх застосування, за вмотивованим клопотанням учасника справи; відповідач та інші особи, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, мають право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися, у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 ЦПК України підстав або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову.

Попередити учасників справи та виконавців ухвали, що особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом; у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи; якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрите виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її складення та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду у строки та порядку, встановлені законом.

З текстом ухвали можна ознайомитись за веб-адресою: www.reyestr.court.gov.ua. Ухвала надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень в день її складання.

Отримувати інформацію щодо справи учасники справи можуть на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: https://court.gov.ua/fair/sud1512/.

Суддя Літвінова І. А.