Справа № 183/4839/18
№ 2/183/262/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганна Василівна про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом,
13 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганна Василівна про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Ухвалою суду від 15 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків заяви.
01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 на виконання ухвали суду звернулася до суду з позовною заявою, згідно якої усунула недоліки первісної заяви.
В обґрунтування вимог, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є донькою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Зазначений будинок будувався на підставі рішення міської ради № 27/453 від 04.08.1971 року, згідно якого ОСОБА_4 (матері померлого) було надано дозвіл на його будівництво та службових приміщень на садибній ділянці дозволеної площі по АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (бабуся позивача). Після її смерті єдиним спадкоємцем став її син ОСОБА_3 (батько позивача), який у встановлений законом строк звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори, але за життя не оформив своїх спадкових прав.
Розпочате ОСОБА_4 будівництво житлового будинку було закінчене її сином ОСОБА_3 (батьком позивача).
Єдиним документом спадкового нерухомого майна є технічний паспорт та звіт з незалежної оцінки ринкової вартості нерухомості.
За життя її батько заповіту не складав, а тому, за законом вона є єдиною спадкоємицею. З заявою про прийняття спадщини до нотаріуса позивач ОСОБА_1 не зверталася, оскільки вважала, що вона фактично прийняла спадщину після смерті свого батька.
14 червня 2017 року вона звернулася з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове домоволодіння до приватного нотаріуса Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г.В., але постановою від 14 червня 2017 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нею не надані правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на спадковий будинок та рекомендовано було звернутися до суду з відповідним позовом.
В зв`язку з наведеним, посилаючись на вимоги ст. 1268 ЦК України позивач ОСОБА_1 просила суд:
- встановити факт належності спірного домоволодіння ОСОБА_3 станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на день його смерті;
-визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку - літ.А-I, загальною площею 58,40 кв.м; прибудови - літ.а площею 14,70 кв.м; ганку площею 1,50 кв.м; літнього душу площею 2,65 кв.м; вбиральні площею 2,65 кв.м; замощення; споруд № 1-6; воріт; хвіртки; огорожі, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 03 жовтня 2018 року відкрите провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 12 листопада 2018 року зобов`язано Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г.В. надати належним чином засвідчені копії спадкових справ після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено судовий розгляд по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивача, останній просив суд розглядати справу без його участі та участі позивача, позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити вимоги, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Представник відповідача - Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив.
Третя особа - приватний нотаріус Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г.В. в судове засідання не з`явилася.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи та надані позивачемдокази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Новомосковську Дніпропетровської області народилася ОСОБА_5 . Її батьками є: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 02 березня 1979 року.
30 квітня 1999 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 був укладений шлюб, актовий запис № 94, після укладення шлюбу ОСОБА_5 було присвоєне прізвище ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серія НОМЕР_3 від 30 квітня 1999 року.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від 03 травня 2001 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 будувався на підставі рішення міської ради № 27/453 від 04.08.1971 року, згідно якого ОСОБА_4 (матері спадкодавця) було надано дозвіл на його будівництво та службових приміщень на садибній ділянці дозволеної площі по АДРЕСА_1 .
Встановлено, що ОСОБА_3 у визначений законодавством строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після матері - матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок не отримував, про що свідчать матеріали спадкової справи № 86, заведеної після ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 55980600 від 24 квітня 2019 року.
Таким чином, ОСОБА_3 згідно вимог ст. ст. 548, 549, 554 ЦК Української РСР в редакції 1963 року чинній на момент виникнення правовідносин, є таким, що прийняв спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 , однак за життя не отримав правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на спадкове майно.
Встановлено, що будівництво житлового будинку, яке розпочате ОСОБА_4 у було закінчене її сином ОСОБА_3 (батьком позивача), що підтверджується технічним паспортом та звітом з незалежної оцінки ринкової вартості нерухомості.
14 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове домоволодіння до приватного нотаріуса Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г.В., але постановою від 14 червня 2017 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нею не надані правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на спадковий будинок.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини за законом на спадкове майно до нотаріальної контори не зверталась.
Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на нижченаведене.
Як зазначалося вище, позивач просила суд встановити факт належності ОСОБА_3 станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на день його смерті спірного домоволодіння, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 .
В той же час, суд звертає увагу, що згідно зі ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що факт належності спірного домоволодіння судами України не встановлюється, позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав в даних правовідносинах, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
З приводу позовних вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне.
Позивач вважає, що вона фактично прийняла спадщину після смерті свого батька на підставі ст. ст. 1268 ЦК України.
В той же час, суд звертає увагу, що до правовідносин щодо спадкування ОСОБА_1 майна після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають застосуванню приписи Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року.
Частинами першою та другою статті 524 ЦК Української РСР 1963 року встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно до статті 549 ЦК Української РСР діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до статті 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.
Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).
Із системного аналізу положень ст. 548, 549, 554 ЦК Української РСР 1963 року суд дійшов висновку, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець є таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Таким чином, на відміну від чинного ЦК України 2003 року, норми ЦК Української РСР 1963 року не містили положень про те, що особа, вважається такою, що прийняла спадщину.
Однак жодних із визначених законом дій ОСОБА_1 не вчинила, а саме: не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, нею не заявлялися вимоги про встановлення факту прийняття спадщини.
Положення ст.1268, 1270 ЦК України, на які як на підставу задоволення позовних вимог посилається позивач не застосовуються до спірних правовідносин, тому що спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року.
Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, мала право на спадкування за законом, але нею не було здійснено жодних дій щодо виконання вимог статті 549 ЦК УРСР, а відтак остання не прийняла спадщину.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було дотримано вимог закону для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька. Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року № 667/8257/13-ц, провадження № 61-9324св18.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судовий збір покласти на позивача.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 6-10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - приватний нотаріус Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Ганна Василівна про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.
Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .
Учасники справи:
-позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складено 15 травня 2020 року.

Суддя Д.І. Городецький