Провадження № 2/752/2109/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.02.2020 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року надійшла до суду позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди, у якій позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 42012,81 грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 25240,58 грн.; інфляційні втрати в розмірі 8473,82 грн.; 3% річних у розмірі 2334,26 грн.; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів судовий збір в розмірі 830,62 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 10.04.2017 на вул. А. Вільямса, 5 в м. Києві водій-таксист ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , перед зміною напрямку руху, не переконався в безпеці свого маневру, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «Міцубіші», власником якого є ОСОБА_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Винним в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачем, у відповідності до полісу серії НОМЕР_3 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. Після настання дорожньо-транспортної пригоди позивач провів оцінку вартості збитку завданого його автомобілю. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, виконаного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» та отриманого від страховика ТОВ «Страхова група «ТАС» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Міцубіші», власником якого є ОСОБА_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 становить 83 115,98 грн. 04.09.2017 позивачу ПАТ «Страхова група «ТАС» відшкодовано суму в розмірі 41103,17 грн. Проте, позивач зазначає, що різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та матеріальним збитком становить 42012,81 грн., тому вважає, що ПАТ «Страхова група «ТАС» повинна відшкодувати йому матеріальну шкоду в розмірі 42012,81 грн, з врахуванням пені та інфляційних втрат. Також позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заподіяну ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Окрім того, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів судовий збір в розмірі 830,62 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2019, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України, закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

Позивач, зокрема, після отримання ухвали про відкриття провадження у справі, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 18.08.2017 АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 по події, яка мала місце 10.04.2017 в повному обсязі в розмірі 41103,17 грн, тобто протягом 77 днів, враховуючи наведене просив відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ «СГ «ТАС» в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 відзив до суду не надав, як і будь-яких заяв та клопотань.

Третя особа ОСОБА_3 будь-яких пояснень, заяв, клопотань до суду не надав.

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.04.2017 на вул. А. Вільямса, 5 в м. Києві водій-таксист ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , перед зміною напрямку руху, не переконався в безпеці свого маневру, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «Міцубіші», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність статтею 124 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2017, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 5212536 від 14.12.2016 відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС».

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, виконаного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» та отриманого від страховика ТОВ «Страхова група «ТАС» за вих. № б1400/4150 від 26.10.2017 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Міцубіші», власником якого є ОСОБА_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 становить 83 115,98 грн.

30.05.2017 позивач звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату суми страхового відшкодування.

Згідно п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

04.09.2017 позивачу ПАТ «СГ «ТАС» відшкодовано суму в розмірі 41103,17 грн.

Різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та матеріальним збитком становить 42012,81 грн, яку просить стягнути позивач з врахуванням пені та інфляційних втрат.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України, виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам (ч. 2 ст. 528 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 09.12.2015, далі - Закон №1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1 і пункту 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV, потерпілий ставить вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної його майну, страховику, який застрахував цивільну відповідальність страхувальника.

Згідно із пунктом 36.4 статті 36 Закону №1961-IV, страхове відшкодування здійснюється у формі страхової виплати шляхом перерахування суми страхової виплати на банківський рахунок потерпілого (вигодонабувача) або шляхом організації та оплати відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу на станції технічного обслуговування, яка обрана потерпілим за погодженням із страховиком.

За загальним правилом, право вибору способу страхового відшкодування належить потерпілому.

Відповідно до правового висновку, що міститься в постанові Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц,у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Верховний Суд також роз`яснив, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З вищенаведених норм закону і роз`яснень Верховного Суду слідує, що виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом №1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (страховим полісом) (частина 1 статті 528, частина 1 статті 979, статті 1166, 1194 ЦК України, пункт 22.1 статті 22, пункту 35.1 статті 35 Закону №1961-IV).

Якщо при настанні страхового випадку між учасниками дорожньо-транспортної пригоди були відсутні розбіжності з приводу обставин події, ступеня вини кожного з них в дорожньо-транспортній пригоді, характеру та переліку видимих пошкоджень транспортних засобів, між завдавачем шкоди і потерпілим може бути укладено правочин про страхову виплату в межах сум і відповідно до пункту 32.2 статті 32 Закону №1961-IV шляхом спільного заповнення бланка повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (частина 1 статті 627 ЦК України, абзац третій пункту 32.2. 32 Закону №1961-IV).

При наявності такого правочину, у разі здійснення страховиком страхової виплати відповідно до статті 33 Закону №1961-IV, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 528, частина 1 статті 599 ЦК України).

Страхове відшкодування шкоди (вартість матеріального збитку) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу здійснюється страховиком шляхом оплати вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу комплектуючих виробів (деталей, вузлів, агрегатів), розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону №1961-IV).

За договором ОСЦПВ вартість відновлювального ремонту визначається відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (в редакції від 21.08.2009, далі - Методика товарознавчої експертизи).

Згідно з пунктом 8.2 Методики товарознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Ссвз = Ср + См + Сс х (1- Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Відповідно до абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

З матеріалів справи випливає, що позивачем в обґрунтування розміру збитку представлено копію висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 943/17 від 22.06.2017, складеного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», згідно з яким вартість відновлювального ремонту, становить 83115,98 грн, вартість матеріального збитку заподіяного власнику ОСОБА_1 після аварійного пошкодження КТЗ станом на 17.04.2017 дорівнює без урахування ПДВ на запчастини та величини страти товарної вартості становить 41103,17 грн. Отже, вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу автомобіля, розрахованої згідно з пунктом 8.2 Методики товарознавчої експертизи (вартість завданого позивачу матеріального збитку), становить 41103,17 грн.

Таким чином, згідно норм чинного законодавства України, страховик відшкодовує оцінену шкоду, визначену автотоварознавчим дослідженням, як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу.

На підставі вищевикладеного АТ «СГ «ТАС» (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у повному обсязі у розмірі 41103,17 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 31682 від 18.08.2017 року.

Акт огляду транспортного засобу «Мітсубісі Оутландер», державний номерний знак НОМЕР_2 було складено та проведено 18.04.2017, а повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_4 подав до АТ «СГ «ТАС» (приватне) 11.04.2017 року, тобто через 7 днів, АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) не порушило строки згідно п. 34.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та виконало свої зобов`язання у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Згідно абз. 2 п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

30.05.2017 позивач подала до АТ «СГ «ТАС» (приватне) заяву про страхове відшкодування.

18.08.2017, АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 , по події, яка мала місце 10.04.2017 у повному обсязі у розмірі 41103,17 грн, тобто протягом 77 днів, у відповідності до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, враховуючи вищевикладене вимоги позивача щодо стягнення з АТ «СГ «ТАС» (приватне) матеріальної шкоди, пені, інфляційних витрат, 3% річних є безпідставними та необґрунтованими.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок пошкодження автомобіля, в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) грн.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на моральні переживання, понесені під час ДТП, позивач була вимушена витрачати особистий та робочий час для вирішення питань, пов`язаних із захистом своїх прав, що порушило її звичний спосіб життя, так само як і члени її сім`ї, які у спільній власності мають лише один автомобіль марки «Мітсубісі Оутландер 2.4 АТ» і яким вони не могли користуватися тривалий час.

Оскільки при вирішенні спору судом встановлено порушення майнових прав позивача, а також, з огляду на те, що у справах про відшкодування матеріального збитку, заподіяного ДТП, стягнення відшкодування моральної шкоди передбачено пунктом 3 частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, а факт заподіяння позивачеві моральних страждань у зв`язку із пошкодженням його майна внаслідок ДТП є очевидним, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивач про відшкодування моральної шкоди за заявленими в позові підставами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, особою, відповідальною за заявленими в позові підставами є ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру заподіяних потерпілому фізичних і моральних страждань, а також ступеня вини заподіювача шкоди у випадках, коли вина є підставою відшкодування шкоди. При визначенні розміру компенсації шкоди повинні враховуватися вимоги розумності і справедливості. Характер фізичних і моральних страждань оцінюється судом з урахуванням фактичних обставин, при яких була заподіяна моральна шкода, та індивідуальних особливостей потерпілого (стаття 23 ЦК України, пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Доводи позивача про те, що пошкоджений автомобіль не могли використовувати, що створювало незручності для сім`ї, судом відхиляються, оскільки компенсація моральної шкоди не направлена на відновлення майнових втрат позивача і не замінює собою відшкодування майнової шкоди.

Доводи позивача про те, що моральна шкода позивача також полягає в витраті особистого та робочого часу для вирішення питань, пов`язаних із захистом прав позивача, суд відхиляє за безпідставністю, оскільки, розмір збитку позивача не перевищує погоджений сторонами ліміт, неправомірної поведінки відповідача при врегулюванні цього спору судом не встановлено.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд також враховує, що позивач не пов`язує розмір моральної шкоди із заподіянням в результаті ДТП шкоди його здоров`ю.

Таким чином, з урахуванням характеру і наслідків допущеного відповідачем ОСОБА_2 порушення прав позивача, вимог розумності і справедливості, суд доходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню компенсація моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях позивача у зв`язку із пошкодженням його майна внаслідок ДТП, в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором».

Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги.

На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги відповідачем надано Угоду про надання адвокатської допомоги від 20.09.2017, Договір № 19/05/2019 від 15.05.2019, Додаткова угода № 1 до Договору про надання правової допомоги від 15.05.2019, відповідно до якого вартість послуг складає 10000 грн, Акт виконаних робіт за договором про надання адвокатських послуг та дублікат квитанції про сплату Приходько Ярославу Михайловичу 10000,00 грн.

Однак, Акт наданих послуг містить неточний розрахунок витраченого часу на надання відповідної послуги адвокатом, що позбавляє суд можливості зробити висновок про обґрунтованість суми витрат, яку відповідач просить стягнути з позивача за кожну із послуг, Договір № 19/05/2019 від 15.05.2019, Додаткова угода № 1 до Договору про надання правової допомоги від 15.05.2019, а також дублікат квитанції від 14.06.2019 не містять відомостей про надання послуг та їх оплату саме у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди, а тому суд не приймає дані документи в якості належних доказів понесення відповідачем витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 в частині вимог майнового характеру щодо стягнення суми збитків з відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» не підлягає задоволенню, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір.

Правило про пропорційне відшкодування (розподіл) судових витрат підлягає застосуванню при вирішенні позовів немайнового характеру, якщо їх можна точно визначити.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення суми моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн задоволені частково (1500,00 грн), тому суд в порядку статті 141 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених сум судового збору пропорційно сумі задоволених позовних вимог: 1 500 х 830,62 /5 000 = 249,20 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 249 (двісті сорок дев`ять) гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур