САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/1415/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

18.06.2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретареві Биковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю представника позивача ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2020 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2000, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. та зареєстрованого у КП ДМБТІ 20.04.2000, вона є власником квартири АДРЕСА_1 . 04.05.2001 вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . Після реєстрації шлюбу, вона, як власник квартири, зареєструвала свого чоловіка у квартирі АДРЕСА_1 . На початку 2008 року, відповідач зібрав речі та переїхав проживати до іншої жінки. 20.05.2008 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. З того часу, як відповідач покинув вищевказане житлове приміщення й по теперішній час у квартирі не проживає, особисті речі забрав ще під час переїзду. Відповідач за місцем реєстрації не з`являється більше 12 років. За весь цей час комунальні послуги не сплачував, про стан квартири не цікавився, участі у ремонті не приймав, та не має наміру приймати участь по утриманню квартири. Перешкод у користуванні жилим приміщенням вона не чинила. Відповідач добровільно визначив собі інше місцем проживання і спірним жилим приміщенням не користується без поважних причин. Бездіяльність відповідача щодо зняття з реєстрації за адресою, за якою останній не проживає, є неправомірними. Так як у квартирі, що належить їй на праві власності, зареєстрований відповідач, порушення прав у даному випадку очевидні. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

16 квітня 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.19-20).

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що позивач у 2000 році придбала спірну квартиру. Через рік вона з відповідачем уклала шлюб та зареєструвала його у своїй квартирі. Через 7 років вони з відповідачем розлучилися, відносини між ними припинені. В спірній квартирі відповідач не проживає, комунальні послуги не сплачує. З 2008 року відповідач мешкає за іншою адресою, всі особисті речі він забрав під час переїзду, виїхав добровільно. Просила задовольнити позов у повному обсязі та не заперечувала проти заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

Третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради - у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2000, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. та зареєстрованого у КП ДМБТІ 20.04.2000, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.6).

Шлюб укладений 04.05.2001 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було розірвано 29.05.2008, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, актовий запис №106 та копією свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис №139 (а.с.7-8).

Відповідач ОСОБА_2 починаючи з листопада 2008 року за адресою: АДРЕСА_2 , фактично не проживає, що підтверджується актом обстеження домогосподарства від 23.04.2020 (а.с.18-19).

Крім позивача в квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , також донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та онук ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою №2165 про склад сім`ї видної Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.37).

Відповідно до розписки написаної ОСОБА_2 , останній особисті речі (одяг) отримав від ОСОБА_1 у повному обсязі перебуваючи у під`їзді біля своєї квартири (а.с.38).

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні суду показала, що 20 років тому ОСОБА_1 придбала спірну квартиру, в якій вона мешкала разом з донькою, потім з`явився чоловік, з яким вони проживали до 2008 року. Як сказала позивач, чоловік пішов до своєї першої дружини. У квартирі позивача вона буває, як сусідка. Речей чоловіка в квартирі вона не бачила, позивач мешкає сама.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 у судовому засіданні суду показала, що з позивачем вона знайома давно, вони разом працювали на заводі харчових концентратів. У 2000 році позивач придбала квартиру, спочатку вона поселилася з донькою, а через деякий час у неї з`явився чоловік, який почав також проживати в її квартирі. Приблизно через пару років чоловік зник, його звали ОСОБА_9 . Позивач говорила, що він пішов до своєї дружини, це було у 2008 році, також позивач сказала, що він пішов сам і ніхто його не виганяв. Більше в квартирі вона його бачила, позивач ніколи не згадувала про нього. В квартирі чоловічих речей вона не бачила, він не намагався вселитися до квартири.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно положень ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд знаходить встановленим той факт, що відповідач ОСОБА_2 у 2008 році добровільно покинув квартиру АДРЕСА_1 , його речей у спірній квартирі немає, ОСОБА_1 перешкод в користуванні жилим приміщенням не чинила, та з того часу без поважної причини ОСОБА_2 не проживає за місцем своєї реєстрації, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 319, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 ), третя особа Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд.58, ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 червня 2020 року.

Суддя О.П.Румянцев