Справа № 132/1197/20
Провадження № 22-ц/801/1222/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 рокуСправа № 132/1197/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Міхасішина І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 24 квітня 2020 року про забезпечення позову, постановлену суддею Калинівського районного суду Вінницької області Павленком І.В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ТОВ «Лан-Агро» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «АгроТрак», Державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Біблієнко Оксани Василівни про скасування рішення державного реєстратора, визнання договору оренди землі недійсним, визнання укладеною додаткову угоду.

Одночасно до позовної заяви позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку площею 1,9350 га, із кадастровим номером :06:000:0345, яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Мотивуючи заяву тим, що відповідачі можуть вчиняти дії пов`язані зі штучним укладенням, реєстрацією, розриванням, перереєстрацією правочинів щодо спірної земельної ділянки, що стане перешкодою для належного та ефективного захисту порушених, невизнаних прав позивача ТОВ «Лан Агро». Таким чином, дії відповідачів унеможливлять здійснення ефективного способу захисту прав, спрямовані на затягування розгляду даної справи, оскільки у разі продовження аналогічних дій спрямованих по укладенню та реєстрації інших договорів оренди (суборенди) по спірній земельній ділянці, ТОВ «Лан Агро» буде змушений кожний раз збільшувати позовні вимоги або подавати нові позовні заяви, а тому незабезпечення позову може утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Вказані обставини стали підставою для звернення з даною заявою до суду.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 24 квітня 2020 року заяву позивача було задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку площею 1,9350 га, із кадастровим номером земельної ділянки :06:000:0345, яка знаходиться на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, та належить на праві власності ОСОБА_1 , згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Не погодившись з такою ухвалою відповідач ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що вона постановлена судом з порушення норм процесуального права, при цьому не повно з`ясовані обставини справи, ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, тому просить її скасувати.

В якості основного доводу скаржник посилалася на ту обставину, що суд першої інстанції під час вирішення заяви не врахував, що арешт земельної ділянки є неспівмірним заявленим позовним вимогам, не спроможній забезпечити реальне виконання рішення суду та суттєво обмежує право власності власника на спірну земельну ділянку. Позивач не надав жодного доказу в підтвердження необхідності забезпечення позову саме у накладенні арешту на земельну ділянку та, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів. Крім того забезпечення позову позбавляє власника користуватись земельною ділянкою.

В судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Суд вирішив розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб, неявка яких є неповажною та перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду відповідає.

Суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що заявлені вимоги про забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам та невжиття заходів забезпечення даного позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що суд зробив правильний висновок з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, земельна ділянка площею 1,9350 га, кадастровий номер :06:000:0345 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Між сторонами даної справи існує спір щодо права оренди земельної ділянки та дійсності укладених щодо неї договорів.

Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову, позивачем зазначено, що відповідачі можуть здійснити укладення та реєстрацію іншого правочину щодо спірної земельної ділянки, що стане перешкодою для належного та ефективного захисту порушених, невизнаних прав позивача за позовом.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний кодекс не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що між сторонами дійсно існує спір, оскільки позивач оспорює правочини щодо земельної ділянки. Тому невжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту у подальшому може утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення.

Крім того, забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій інших осіб, які за час розгляду справи можуть здійснити дії, що в майбутньому може істотно ускладнити виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи ті обставини, які склалися і про які наголошує позивач в позовній заяві та в заяві про забезпечення позову, висновок щодо доцільності накладення арешту на земельну ділянку, є обґрунтованим та відповідає, як предмету позовних вимог, так і вимогам статей 149, 150 ЦПК України. Водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви.

Вжиті заходи забезпечення позову є співмірними і безпосередньо зв`язані з предметом спору та за своїм змістом не є вирішенням спору по суті, оскільки не тотожні із заявленими позовними вимогами.

Позивачем наведено як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, судом враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, з огляду на що, висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту відповідає вимогам закону.

Доводи скаржника про те, що застосування такого способу забезпечення позову, як накладення арешту на земельну ділянку, позбавляє власника можливості користування та розпорядження земельною ділянкою, колегія суддів вважає безпідставними та не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції накладаючи арешт не вживав заходів заборони будь-яким особам, у тому числі власнику користуватись та розпоряджатись земельною ділянкою.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову відповідає обсягу позовних вимог, він гарантує реальну можливість захисту прав і інтересів сторін у справі, враховуючи їхні позиції у спорі, що має місце, аж до його остаточного вирішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 24 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 липня 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

І.В. Міхасішин