ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1226/20 Справа № 175/377/16 Головуючий у першій інстанції: Новік Л.М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2017 року по справі за позовом Кредитної спілки "Союз-Дніпро" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

29 січня 2016 року КС "Союз-Дніпро" звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №632/14 від 20 березня 2014 року, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 6290,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунку 1,95% на місяць, строком на 18 місяців по 19 вересня 2015 року. ОСОБА_2 взяла на себе відповідальність за виконання зобов"язань ОСОБА_1 перед КС «Союз-Дніпро», про що було укладено договір поруки №632/14 року від 20 березня 2014 року. За період своєчасного повернення кредиту фактично за кожен день користування кредитом було нараховано 296,33 грн. Проте, оскільки позичальник порушував запланований графік повернення кредиту, проценти за користування кредитом нараховувались згідно п.4.4. кредитного договору за кожен день простроченого платежу, що склало 13184,12 грн. Термін дії кредитного договору №632/14 від 20.03.1014 року закінчився 19 вересня 2015 року, але сума кредиту не повернута. Станом на вересень 2015 року залишок за кредитом складає 4278,52 грн., проценти за користування кредитом - 8382,47 грн., що всього становить 12660,99 грн. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів вказану заборгованість в загальному розмірі 12660,99 грн.; судовий збір у сумі 1378,00 грн. покласти на відповідачів (а.с. 95-96 т.1).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2017 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» заборгованість за кредитним договором №632/14 від 20 березня 2014 року у розмірі 15955,45 грн., а саме: 4278,52 грн. - залишок по кредиту, 11676,93 грн. - проценти за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Союз-Дніпро» витрати по сплаті судового збору у розмірі 689,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Союз-Дніпро» витрати по сплаті судового збору у розмірі 689,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2017 року змінено в частині визначеної судом суми заборгованості та суми судового збору. Зменшено стягнуту солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КС «Союз-Дніпро» заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2014 року №632/14 з 15955,45 грн до 12254,53 грн, з яких 4278,52 грн - заборгованість за кредитом, 7976,01 грн - проценти за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів. Зменшено стягнутий з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Союз-Дніпро» судовий збір з кожного окремо з 689,00 грн до суми 666,88 грн. В решті рішення місцевого суду залишено без змін (а.с. 145-149 т.1).

Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 182-188 т.1).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, пені та процентів.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток КС «Союз-Дніпро», представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . У зв`язку з відсутністю відповідача ОСОБА_2 за відомою суду адресою, її сповіщення здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного заочного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 20 березня 2014 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №632/14, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 6290,00 грн. зі сплатою 23,4 % річних строком на 18 місяців з кінцевим терміном повернення до 19 вересня 2015 року.

За змістом п. 4.1 кредитного договору №632/14 від 20.03.2014 року, нарахування процентів за договором здійснюється за строк користування кредитом та нараховуються по перше - на залишок заборгованості за кредитом в день отримання грошових коштів; по друге - щомісяця, із розрахунку 1,95% на залишок заборгованості за кредитом; тип процентної ставки є фіксованим.

Згідно п. 4.3 кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця у відповідності до графіку розрахунків, що наведений безпосередньо у тексті договору.

Відповідно до п. 4.5 договору від 20.03.2014 року, сторони дійшли згоди, що при порушенні позичальником строків сплати кредиту, вказаних в п. 4.2 цього договору більше ніж на 15 календарних днів, з 16 дня кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із розрахунку 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення.

Кредитна спілка "Союз-Дніпро" свої зобов`язання за договором виконала в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 готівкові кошти в розмірі 6290,00 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру №1447 від 20.03.2014 року (а.с. 8 т.1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 20 березня 2014 року між КС «Союз-Дніпро», ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір поруки №632/14, за яким поручитель зобов`язалася перед КС «Союз-Дніпро» нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором (а.с. 7 т.1).

Згідно п. 4.1 вказаного вище договору поруки від 20 березня 2014 року, строк дії договору з 20.03.2014 року по 19.03.2025 року.

ОСОБА_1 не виконував належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором №632/14 від 20.03.2014 року, внаслідок чого позивачем, станом на вересень 2015 року, нарахована заборгованість в розмірі 12660,99 грн, з яких 4278,52 грн - заборгованість за кредитом, 8382,47 грн - проценти за користування кредитом (а.с. 47 т.1).

Також встановлено, що з 02 червня 2014 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу до Збройних Сил України та, зокрема, з 18 серпня 2015 року по 19 вересня 2015 року перебував у зоні проведення АТО, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с. 91-93 т.1).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 3 вказаної вище статті, в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення, встановлено, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Крім того, відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.

За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Водночас статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.

Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц (провадження №61-21025св18).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факти укладення позивачем із ОСОБА_1 кредитного договору та з відповідачем ОСОБА_2 договору поруки; встановивши перебування ОСОБА_1 з 02 червня 2014 року на військовій службі у Збройних Силах України та, зокрема, з 18 серпня 2015 року по 19 вересня 2015 року у зоні проведення АТО, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 2713,44 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 2597,66 грн. та заборгованості по відсоткам в сумі 115,78 грн. (за травень 2014 року).

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення з відповідачів відсотків в сумі 8266,69 грн., які нараховані в період 02 червня 2014 року по 30 вересня 2015 року (згідно позовних вимог), тобто в період перебування позичальника ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних Силах України та у зоні проведення АТО, необхідно відмовити.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, позичальником були сплачені грошові кошти на погашення заборгованості за тілом кредиту в сумі 2011,48 грн. (за весь період дії кредитного договору), а також грошові кошти, які зараховані позивачем на погашення безпідставно нарахованих процентів в період з 02 червня 2014 року на загальну суму 1680,86 грн.

Отже, заборгованість за тілом кредиту, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів, становить 2597,66 грн. (6290,00 грн. (тіло, що отримане за умовами кредитного договору) - 2011,48 грн. - 1680,86 грн.).

Розмір наведеної вище заборгованості підтверджується представленим позивачем розрахунком, який є арифметично правильним, викладений у зручній для дослідження табличній формі та відповідає умовам вказаного вище кредитного договору (а.с. 50 т.1).

Колегія приймає до уваги доводи апеляційної скарги про неналежне сповіщення апелянта про слухання справи судом першої інстанції. В матеріалах справи відсутні належні докази вручення останньому судової повістки, або сповіщення іншими засобами, передбаченими ЦПК України. За таких обставин, при ухваленні оскаржуваного заочного рішення мало місце порушення норм процесуального права та, як наслідок, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Тому заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Суд також звертає увагу, що згідно змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечує проти стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2017 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Кредитної спілки "Союз-Дніпро" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Кредитної спілки "Союз-Дніпро" () заборгованість за кредитним договором №632/14 від 20.03.2014 року в загальному розмірі 2713 (дві тисячі сімсот тринадцять) грн. 44 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 2597,66 грн. та заборгованості по відсоткам в сумі 115,78 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Кредитної спілки "Союз-Дніпро" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді