Єдиний унікальний номер судової справи 488/6192/14-ц
Номер провадження 22-ц/812/1058/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

06 липня 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: представника позивача - Черкасової О.О ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 заочне рішення, яке ухвалено Корабельним районним судом міста Миколаєва 13 червня 2019 року, під головуванням судді Селіщевої Л.І., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі ПАТ «Креді Агріколь Банк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі АТ «Креді Агріколь Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 вересня 2008 року між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (далі АТ «ІНДЕКС-БАНК»), правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», і ОСОБА_2 укладено кредитний договір №92, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на загальну суму 50 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.10% річних, на строк до 09 вересня 2023 року.

З метою забезпечення виконання умов за вищевказаним договором, цього ж дня між АТ «ІНДЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 добровільно взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором.

Крім того, з метою забезпечення виконання умов за вищевказаним договором, цього ж дня між АТ «ІНДЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А., зареєстрований в реєстрові за №3568, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належне їй на праві власності майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 .

Взятий на себе обов`язок банк виконав належним чином, в той час як позичальник ОСОБА_2 належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримав, у зв`язку із чим станом на 08 липня 2014 року утворилась заборгованість за договором в загальному розмірі 46 153.03 доларів США.

Посилаючись на викладені обставини, АТ «Креді Агріколь Банк» просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором №92 від 10 вересня 2008 року у розмірі 46 153.03 доларів США, 2 260 грн. 50 коп. пені та судові витрати в розмірі 3 654 грн.

Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2014 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду (том 1 а.с.57).

17 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Креді Агріколь Банк» в якій, з урахуванням уточнень, просив визнати договір про надання споживчого кредиту №92 від 10 вересня 2008 року недійсним (том 1 а.с.126-127).

Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 17 червня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято та об`єднано в одне провадження із первісним позовом (том 1 а.с.130а).

У червні 2019 року АТ «Креді Агріколь Банк» подало до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій остаточно просило:

стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором №92 від 10 вересня 2008 року у загальному розмірі 46 153.03 доларів США, з яких: 42 435.69 доларів США - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 3 525.52 доларів США - прострочена заборгованість за процентами, 2 260 грн. 50 коп. - пеня;

в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договору звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок АДРЕСА_1 , належний на праві власності ОСОБА_3 , шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13 червня 2019 року залишено без розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до АТ «Креді Агріколь Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Заочним рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13 червня 2019 року позов АТ «Креді Агріколь Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №92 від 10 вересня 2008 року, станом на 08 липня 2014 року, яка становить 46 153.03 долари США та складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту 42435.69 доларів США, простроченої заборгованості по процентах 3 525.52 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками 2 260 грн. 50 коп.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №92 від 10 вересня 2008 року, станом на 08 липня 2014 року, яка становить 46 153.03 долари США та складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту 42 435.69 доларів США, простроченої заборгованості по процентах 3 525.52 долари США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками 2 260 грн. 50 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» пропорційно судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року скасовано ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13 червня 2019 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (том 4 а.с.26-27).

Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 30 січня 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13 червня 2019 року залишено без задоволення (том 4 а.с.69-70).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення районного суду скасувати, та постановити судове рішення, яким у задоволені позовних вимог банку відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не підтвердив первинними належними і допустимими доказами згідно закону обставини надання кредиту та не довів видачу кредитних коштів саме в іноземній валюті.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту та іпотечний договір, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитного договору та договору іпотеки.

З матеріалів справи убачається, що 10 вересня 2008 року між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк», і ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено кредитний договір №92, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кредит на загальну суму 50 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.10% річних, на строк до 09 вересня 2023 року (том 1 а.с.11-17).

Кредитні кошти надавались позичальнику на споживчі потреби (п.1.2 договору).

Вищевказаний договір ОСОБА_2 був підписаний та його змістом позичальник ознайомлений і згодний.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань, цього ж дня між АТ «ІНДЕКС-БАНК», правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 добровільно взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_2 за кредитним договором (том 1 а.с.29-30).

Крім того, з метою забезпечення виконання умов за вищевказаним кредитним договором, цього ж дня між АТ «ІНДЕКС-БАНК», правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А., зареєстрований в реєстрові за №3568, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належне їй на праві власності майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 (том 1 а.с.22-28).

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 жовтня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 грудня 2015 року, задоволено позов ОСОБА_3 до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про визнання поруки припиненою.

Визнано припиненою поруку за договором поруки від 10 вересня 2008 року, укладеним між АТ «ІНДЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та поручителем ОСОБА_3 і позичальником ОСОБА_2 (том 1 а.с155-158,159-161).

Згідно розрахунку банку заборгованість за кредитним договором станом на 08 липня 2014 року становить 46 153.03 долари США та складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту 42 435.69 доларів США, простроченої заборгованості по процентах 3 525.52 долари США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентам 2 260 грн. 50 коп. (том 1 а.с.8).

Листом від 30 вересня 2013 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» повідомило ОСОБА_2 , як позичальника, та ОСОБА_3 , як поручителя за договором поруки від 10 вересня 2008 року, про необхідність в 31-денний термін достроково погасити всю суму заборгованості.

21 березня 2014 року позивач на адресу відповідача ОСОБА_2 направив повідомлення-вимогу від 06 лютого 2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором, проте позичальником заборгованість не була погашена (том 1 а.с.106,107).

02 червня 2014 року позичальнику та майновому поручителю була направлена вимога про дострокове повернення кредиту за кредитним договором від 10 вересня 2008 року. Позивач вимагав кожного з відповідачів погасити наявну заборгованість в 31-денний термін (том 1 а.с.101-104).

Оскільки відповідачами вимога не виконана, ця обставина стала підставою для звернення позивача до суду із позовом до відповідачів.

Обґрунтовуючи позов АТ «Креді Агріколь Банк» вказувало, що воно виконало свої зобов`язання за вказаним договором, надавши позичальнику кредитні кошти у розмірі 50 000 доларів США.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначав, що він отримав кредитні кошти лише у національній валюті в розмірі 242 570 грн. 00 коп. Разом з тим колегія суддів не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки тіло кредиту за умовами кредитного договору позичальником отримано саме в іноземній валюті доларах США, що підтверджено пунктом 1.1 кредитного договору.

До того ж, доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач не підтвердив первинними належними і допустимими доказами видачу кредитних коштів в іноземній валюті, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються дослідженими судом матеріалами справи, зокрема такими як, кредитний договір №92 від 10 вересня 2008 року, Графік погашення кредиту та Умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, які підписані позичальником, договір банківського рахунку фізичної особи від 10 вересня 2008 року, виписки з історії операцій, валютні меморіальні ордери.

Позиція щодо стягнення заборгованості у валюті, в якій надавався кредит, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18.

Отже, вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскаржуваному рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції правильно виходив з того, що сторони перебувають у правовідносинах, підставою виникнення яких є дійсний кредитний договір та оскільки позичальник неналежним чином виконував свої боргові зобов`язання і утворилась заборгованість за договором, то вказане є достатньою підставою для дострокового стягнення з останнього кредитної заборгованості.

Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Частинами першою та третьою ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст.39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Умовами договору іпотеки сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя або на інших підставах, передбачених чинним законодавством України та/або договором (пункт 5.4 іпотечного договору).

Позивач обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотечного майна на прилюдних торгах.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що припинення поруки за судовим рішенням не свідчить про припинення іпотеки, оскільки порука та застава (зокрема, іпотека) є різними видами забезпечення виконання зобов`язань та можуть застосовуватись одночасно і незалежно один від одного, мають аксесорний характер до основного зобов`язання (кредитний договір), а не між собою. А тому приписи інституту поруки не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем за договором іпотеки.

Крім того, апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 16 листопада 2016 року №6-1474цс16 та від 22 лютого 2017 року №6-133цс17, а також враховує, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст.17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст.593 ЦК України.

Отже, розглянувши справу в межах позовних вимог, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що загальний розмір заборгованості, визначений судом в іноземній валюті, підлягає відповідному корегуванню, оскільки судом помилково визначений в розмірі 46 153.03 доларів США, замість 45 961.21 доларів США (основна сума заборгованості за кредитом 42 435.69 доларів США та заборгованість по процентах 3 525.52 доларів США).

До того ж, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (п.2 ч.1 ст.263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон України не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Відповідні висновки містяться у Постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі №6-1309цс15, постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №688/1383/15-ц та у ряді інших постанов суду касаційної інстанції.

Отже, встановивши сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд повинен вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а не відмовляти в позові.

Відповідний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року №6-82цс16.

Оскільки судом встановлено, що належний на праві власності відповідачу ОСОБА_3 житловий будинок має загальну площу 89.20 кв.м, жилу площу 50.40 кв.м, тобто меншу, ніж зазначено в Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відомостей про наявність у іпотекодавця на праві власності іншого житла матеріали справи не містять, як і відомостей, що цей будинок не є постійним місцем проживання, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, проте із застосуванням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Суд першої інстанції вказаних вимог Закону України не врахував та не вирішив питання щодо зупинення виконання судового рішення на період його дії.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції процесуального закону, зокрема щодо не забезпечення проведення судової експертизи та оплату відповідачем ОСОБА_2 витрат за проведення експертизи, не можна визнати обґрунтованими, тому що для вирішення спору судом першої інстанції призначалась судова економічна експертиза, яку не було проведено, в тому числі і через не сплату витрат за її проведення (том 3 а.с.103-104,110-113).

Відтак, рішення суду першої інстанції в силу вимог ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначення загального розміру заборгованості в іноземній валюті та внесення доповнення до його резолютивної частини про зупинення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд першої інстанції помилково вирішив питання щодо стягнення з відповідачів пропорційно судовий збір у розмірі 3 654 грн., то судове рішення в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» 3 654 грн.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом рішення суду в частині вирішення спору по суті не змінювалось, то відсутні передбачені ст.141 ЦПК України підстави для розподілу судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 13 червня 2019 року в частині визначення загального розміру заборгованості за кредитним договором - змінити та викласти в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» () заборгованість за кредитним договором №92 від 10 вересня 2008 року, укладеним між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_2 , станом на 08 липня 2014 року в загальному розмірі 45 961 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят один) долар США 21 цент, та яка складається з основної суми заборгованості за кредитом 42 435 (сорок дві тисячі чотириста тридцять п`ять) доларів США 69 центів та заборгованості по процентах 3 525 (три тисячі п`ятсот двадцять п`ять) доларів США 52 цента, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентах в загальному розмірі 2 260 (дві тисячі двісті шістдесят) грн. 50 коп.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), перед Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» () за кредитним договором №92 від 10 вересня 2008 року, укладеним між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_2 в загальному розмірі 45 961 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят один) долар США 21 цент, та яка складається з основної суми заборгованості за кредитом 42 435 (сорок дві тисячі чотириста тридцять п`ять) доларів США 69 центів і заборгованості по процентах 3 525 (три тисячі п`ятсот двадцять п`ять) доларів США 52 цента, а також пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентах в загальному розмірі 2 260 (дві тисячі двісті шістдесят) грн. 50 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка села Богате, Ізмаільського району Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на праві приватної власності, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Доповнити резолютивну частину судового рішення наступим.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VІІ, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії цього Закону.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» () 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 08 липня 2020 року