ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/974/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/4692/19 Категорія: 310020000 Опалинська О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 березня 2020 року, постановлене під головуванням судді Опалинської О.П. у Смілянському міськрайонному суді 19.03.2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання, -

в с т а н о в и в :

25.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на період навчання.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 вересня 2001 року. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час навчається на денній формі навчання 2-го курсу Київського університету ім. Бориса Грінченка першого (бакалаврського) освітнього рівня за спеціальністю «Початкова освіта» та потребує допомоги.

ОСОБА_1 зазначає у позові, що вона несе витрати на утримання доньки, а саме: сплачує витрати за навчання, яке здійснюється на контрактній основі, харчування, проїзд, проживання, лікування та несе витрати на інші необхідні речі для її навчання дочки.

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом та просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на період навчання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 річного віку.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання задоволено в повному обсязі.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на період навчання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 листопада 2019 року і до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення 23-х річного віку.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що рішення судом винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає зміні.

Скаржник ОСОБА_2 погоджується із рішенням суду щодо стягнення аліментів у зв`язку із продовженням дочкою навчання, оскільки є необхідність сплати ним коштів на утримання доньки, яка продовжує навчання. Однак, він не згоден із розміром аліментів , які визначено судом у розмірі 1/ 4 всіх видів доходів відповідача, так як вважає, що суд не врахував тих обставин, які були зазначені ним у відзиві, та підтверджені доданими до відзиву доказами. ОСОБА_2 вказує, що не має постійного заробітку, тому просив стягувати аліменти у твердому розмірі, як він погодився в апеляційній скарзі, в розмірі 1000 гривень щомісячно до закінчення дочкою навчання. Скаржник посилається, що на його утриманні перебуває мати ОСОБА_4 , 1936 року народження, яка перенесла геморагічний інсульт, за якою він здійснює догляд, оскільки вона потребує стороннього нагляду в зв`язку з тяжкою хворобою.

В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_2 зазначає, що має від другого шлюбу неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який також потребує коштів на його утримання, але суд не врахував цього факту при прийнятті рішення, хоча ним додавалась копія свідоцтва про народження сина до відзиву.

ОСОБА_2 просить змінити рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 березня 2020 року по цивільній справі № 703/4692/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на період навчання, в частині встановленого розміру аліментів, що підлягають стягненню, а саме: в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку відповідача (доходу) щомісячно та ухвалити в цій частині нове рішення, яким встановити ОСОБА_2 обов`язок сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

25 травня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача.

В обґрунтування відзиву позивач ОСОБА_1 вказує, що рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 березня 2020 року є обґрунтованим, законним, винесеним без порушення матеріального та процесуального законодавства України. Вона вважає, що доводи скаржника відносно його хворої матері ОСОБА_4 , яка потребує догляду не є підставою для задоволення вимог скаржника та зменшення розміру аліментів на утримання дочки, яка навчається. Позивач ОСОБА_1 вказує, що у матері відповідача є ще один син та рідний брат скаржника ОСОБА_6 , який так само як і відповідач по можливості здійснює догляд за матір`ю та купує лікарські препарати, а тому на думку ОСОБА_1 , вказувати, що скаржник єдиний, хто піклується про матір є ганебним та безпідставним фактом. Сам по собі факт непрацездатності матері відповідача, її похилий вік не зумовлює виникнення у скаржника обов`язку щодо матеріального утримання та не свідчить про наявність у ОСОБА_4 потреби в отриманні матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання ОСОБА_4 доходів, які мають бути меншими за прожитковий мінімум. Вказана правова позиція, висловлена ВССУ в ухвалі від 03.06.2015 року по справі № 6-89св15.

Стосовно доводів в апеляційній скарзі, що ОСОБА_2 має неповнолітнього сина та він знаходиться на його матеріальному утриманні, то позивач ОСОБА_1 вважає, що даний факт жодними належними та достовірними доказами не підтверджено.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги стосовно підрахунку скаржником витрат щодо оплати за навчання та проживання в гуртожитку, то позивач ОСОБА_1 звертає увагу, що крім витрат за оплату навчання та проживання в гуртожитку, нею здійснюються витрати щодо проїзду міськими та міжміськими видами транспорту, харчування, придбання одягу та лікування дочки, придбання канцелярських виробів у зв`язку із навчанням, що потребує значних коштів, які добровільно відповідач не надає дочці.

ОСОБА_1 у відзиві просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 березня 2020 року по справі № 703/4692/19 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

01 червня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на відзив на апеляційну скаргу. В обґрунтування відзиву на відзив ОСОБА_2 , зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не спростувала твердження та аргументи стосовно суті, підстав та обґрунтування апеляційної скарги. Він вказує, що посилання позивача ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу на Закон України «Про охорону дитинства», Конвенцію ООН та практику Європейського суду, як на обґрунтування своїх заперечень є неправомочними.

ОСОБА_2 у відзиві на відзив просить відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу по справі № 703/4692/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на період навчання визнати необґрунтованим, апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів вважає, що розглядати справу слід у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні у частині розміру аліментів, які підлягають стягненню, виходячи із таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 2.ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення суду повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є : неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки на період навчання, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, керувався нормою ч.1 ст. 199 СК України, дійшов висновку, що дочка сторін навчається на денній формі навчання, тому вона потребує матеріальної допомоги своїх батьків у зв`язку із продовженням навчання. Судом першої інстанції враховано, що за віком відповідач є працездатною особою, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, або ж суттєвих змін у сімейному стані, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суду він не подав. Тому за таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення вимог позивача та можливість сплати відповідачем аліментів на період навчання дочки.

Колегія апеляційного суду не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, оскільки висновок суду щодо визначення розміру аліментів на утримання дочки на період навчання не в повній мірі відповідають вимогам закону та обставинам справи, судом допущено порушення вимог матеріального та процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно даних свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 , виданого 25 жовтня 2000 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 (а. с. 6).

Згідно даних довідки Київського університету ім. Бориса Грінченка № 566 від 10 вересня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 є студенткою ІІ курсу денної форми навчання, термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року (а . с. 7).

Із договору № 1474/19 д-ПІ від 14 серпня 2019 року, укладеного між Київським університетом ім. Бориса Грінченка та ОСОБА_1 вбачається, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 50398 грн. 20 коп., зокрема: 2-й рік (2-й) курс 16799 грн. 40 коп., 3-й рік (3-й курс) - 16799 грн. 40 коп., 4-й рік (4-й курс) - 16799 грн. 40 коп. (а. с. 8).

Відповідно до угоди № С ІН/ ОСОБА_7 -18 ОСОБА_8 на проживання в гуртожитку КНУТД на 2018/2019 на навчальний рік від 01 вересня 2018 року вартість проживання в гуртожитку складає 5200 грн. (а. с. 9).

Згідно договору найму житлового приміщення у гуртожитку КНУТД на 2019/2020 на навчальний рік від 01 вересня 2019 року вартість проживання в гуртожитку складає 5200 грн. (а. с. 10).

Судом першої інстанції достовірно встановлено та вбачається із матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 самостійно сплачувала кошти за навчання, проживання в гуртожитку доньки ОСОБА_3 , робила перекази з особистого рахунку на рахунок доньки ОСОБА_3 та сплачувала кошти за інші потреби такі як : діагностика колінного суглобу, діагностика зору та витрати на харчування, проїзди та необхідні речі, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

ОСОБА_1 , звертаючись в суд до відповідача ОСОБА_2 з даним позовом, обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка продовжує навчання не надає, в добровільному порядку, хоча обоє батьків мають обов`язки щодо утримання дитини у зв`язку із продовженням нею навчання.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею 201 СК України передбачено застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено та визначено відповідно до вимог закону, що обов`язок утримувати дітей до їх повноліття, а також у випадку продовження ними навчання - покладається на обох батьків, а не лише на одного із них.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції в частині щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню, неповно дослідив обставини справи, не звернув належної уваги на відсутність довідки про доходи відповідача, який пояснював, що не працює в даний час, має на утриманні неповнолітнього сина, тому дійшов помилкового висновку, що посилання відповідача не знаходять свого відображення у відповідності до матеріалів справи, що останній має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши, що даний факт не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами, оскільки ОСОБА_2 , такі докази суду не надав, хоча відповідачем до відзиву було надано копію свідоцтва про народження сина.

Під час розгляду в суді апеляційної інстанції даної справи, колегією суддів було достовірно встановлено, що ОСОБА_2 має сина, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується даними свідоцтва про народження дитини від 07 листопада 2007 року, Серія НОМЕР_4 (а. с. 34). Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що вищевказана копія свідоцтва про народження сина була надано суду першої інстанції відповідачем ОСОБА_2 при подачі відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , який був зареєстрований Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 21.02.2020 року, № 2566/20Вх.(а. с. 32-34).

Таким чином, судом першої інстанції не повно встановлено всі обставини справи, які мають значення для вирішення спірних правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не враховано подані відповідачем докази, які відіграють значну роль для вирішення питання про визначення розміру стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, оскільки в даному випадку суд має перевіряти саме можливість надання відповідачем матеріальної допомоги, а тому слід враховувати перебування на утриманні відповідача всіх осіб, яких він зобов`язаний утримувати, в тому числі і неповнолітню дитину.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що вказано у ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що вказано у ст.76 ЦПК України.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 основного Закону України.

Згідно роз`яснення п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, що, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

ОСОБА_1 , звертаючись в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання дочки, не надала жодних доказів стосовно матеріального становища відповідача, не вказала місця роботи, заробітну плату, яку отримує відповідач, та в цілому дохід від всіх видів заробітку, який би давав змогу сплачувати відповідачу аліменти у розмірі саме 1 / 4 частки від всіх видів доходів відповідача, яку просила задовольнити у позові ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , оскаржуючи рішення суду першої інстанції , не погоджуючись із визначеним судом розміром аліментів в розмірі 1/ 4 частини всіх видів його доходів, та просячи змінити рішення суду в частині розміру аліментів, та зменшення їх до 1000 гривень щомісячно, також лише вказував, що не працює, однак жодних доказів чи підтверджень своїх доходів та матеріального стану як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції не надав . Тому за встановлених судом обставин та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги скаржника підлягають частковому задоволенню лише щодо зміни рішення суду, але відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги щодо зменшення розміру аліментів та стягнення їх у твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що однією із обов`язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину, які продовжують навчання, є можливість надання ними дітям матеріальної допомоги, якої дитина потребує у зв`язку із навчанням, на що посилається і скаржник, наполягаючи, що судом не враховано дані вимоги закону.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що саме лише твердження про те, що відповідач ОСОБА_2 доглядає за матір`ю, яка потребує матеріальної допомоги, що не підтверджено матеріалами справи, а тому не має змоги надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання, в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку ( доходів) щомісячно, не є підставою для задоволення вимог відповідача про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій 1000 грн. на місяць.

Тому такі доводи скаржника спростовуються висновками суду першої інстанції, доказами, які містяться в матеріалах справи, і не підлягають задоволенню апеляційним судом, оскільки були предметом розгляду суду, а відповідач просить переоцінити докази у справі, врахувавши лише його доводи та посилання.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , не врахував всіх обставин справи, не звернув увагу на той факт, що позивач не надав суду доказів відносно матеріального становища відповідача ОСОБА_2 , що на утриманні відповідача є ще неповнолітній син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено наявними доказами в матеріалах справи, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на період навчання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 на 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 25 листопада 2019 року і до закінчення дочкою навчання, але не довше ніж до досягнення 23-х річного віку.

Апеляційний суд, визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_3 на час навчання у розмірі 1/6 частини щомісячно, керується вимогами ст. ст. 182, 200 СК України при визначенні конкретного розміру стягуваних аліментів, а також враховує наявність у сім`ї відповідача неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та можливість надання матеріальної допомоги відповідачем, який визначає частково вимоги позивача, погоджується сплачувати 1000 гривень щомісячно та не спростував доказів щодо свого матеріального становища, не надавши докази щодо скрутного матеріального становища, та неможливості утримувати дочку в період навчання в університеті.

Отже, колегія суддів апеляційного суду при перевірці доводів сторін як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, врахувавши вартість навчання та проживання, витрати на харчування, проїзди та інші витрати, які пов`язані з життєвими потребами дочки сторін ОСОБА_3 на період навчання, та, виходячи з того, що відповідно до вимог закону, обов`язок утримувати дітей не лише до їх повноліття, а також у випадку продовження ними навчання - покладається на обох батьків, а не лише на одного із них, дійшла висновку, що стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно є необхідним мінімумом для завершення навчання ОСОБА_3 .

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач не надала суду належних доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані про місце роботи відповідача та його заробітної плати, які б давали можливість сплачувати аліменти на утримання доньки під час навчання саме у розмірі 1/ 4 частини від всіх видів заробітку ( доходу) відповідача.

У відповідності до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 430 ЦПК України передбачено вичерпний перелік випадків, коли суд допускає до негайного виконання судових рішень.

Так, згідно до п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про : стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу суду першої інстанції, що суд першої інстанції також допустився порушення вимог процесуального закону, оскільки безпідставно суд першої інстанції в резолютивній частині рішення суду послався на вимоги п.1.ч.1 ст. 430 ЦПК України, та допустив рішення до негайного виконання в частині щодо сплати аліментів в межах суми платежу за один місяць, так як дана вимога статті стосується лише щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та не підлягає застосуванню для стягнення всіх інших видів аліментів, в тому числі і матеріальної допомоги на повнолітню дитину, яка навчається, та у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а посилання суду в мотивувальній та резолютивній частині рішення суду, де суд помилково вказав на негайне виконання рішення в межах стягнення платежу за один місяць підлягають скасуванню та виключенню із рішення суду щодо його негайного виконання, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні із виключенням із мотивувальної частини та резолютивної частини рішення суду першої інстанції посилання на ч.1 ст. 430 ЦПК України щодо негайного виконання рішення в частині стягнення платежу за один місяць. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині розміру стягнення аліментів, а саме стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на період навчання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягає визначений судом розмір аліментів - 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 25 листопада 2019 року і до закінчення дочкою навчання, але не довше ніж до досягнення 23-х річного віку. Виключити із мотивувальної частини та резолютивної частини рішення суду першої інстанції посилання на ч.1 ст. 430 ЦПК України щодо негайного виконання рішення в частині стягнення платежу за один місяць. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема згідно до ч. 13 приведеної статті, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152 грн. 60 коп., тому, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та зміною рішення суду в частині розміру аліментів, ОСОБА_2 слід частково компенсувати витрати за сплату судового збору у розмірі 576 грн. 30 коп. за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання в частині розміру стягнутих аліментів на утримання доньки на час навчання змінити, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів з 1/ 4 частини на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 листопада 2019 року і до закінчення дочкою навчання, але не довше ніж до досягнення 23-х річного віку.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції посилання на ч.1 ст. 430 ЦПК України щодо негайного виконання рішення в частині стягнення платежу за один місяць.

Судові витрати за сплату судового збору у розмірі 576 грн. 30 коп. компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко