Провадження № 2/761/2816/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 червня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в заочному порядку в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) із позовом до ОСОБА_2 (надалі по тексту - відповідач), у якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріальної шкоди (збитків), заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу у розмірі 170 407,82 грн., відшкодування за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків у розмірі 2 500,00 грн. та сплачений судовий збір у сумі 1 704,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.05.2019 року гр. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti» д.н. НОМЕР_1 , на ділянці дороги, що проходить за адресою: пр-т Перемоги 46, здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda СХ-7» д.н. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Вина відповідача у скоєнні даної ДПТ встановлена постановою Шевченківського суду м. Києва від 26.06.2019 року.

Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження і позивачу були спричинені матеріальні збитки в сумі 269 407,82 грн., що підтверджується експертною оцінкою.

Власником автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н. НОМЕР_1 було застраховано цивільно-правову відповідальність у страховій компанії "Ю.Ес.Ай." (поліс АМ8424367). Страхова компанія виплатила позивачу відшкодування у розмірі 99 000 грн., чого недостатньо для відновлення автомобіля позивача, пошкодженого в ДТП. Сума невідшкодованого збитку становить 170 407,82 грн. (269 407,82 грн. - 99 000,00 грн.).

Таким чином, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 12.12.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою судді від 12.12.2019 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

13.01.2020 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 14.01.2020 року в порядку спрощеного позовного провадження призначено судове засідання.

Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Mazda СХ-7» д.н. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.06.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності в межах санкції вказаної статті (а.с. 11).

Вказаною постановою встановлено, що 19.05.2019 р. о 00 год. 20 хв. в м. Києві, пр-т Перемоги, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 (рух прямо) та здійснив розворот, при цьому, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Mazda CX-7» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку та скоїв з ним зіткнення. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив п. 16.6 Правил дорожнього руху України, що утворює склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Внаслідок вказаного ДТП автомобіль марки «Mazda СХ-7» д.н. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що доведено в судовому засіданні.

Відповідно до Звіту № 0084-VV про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), який складено ФОП ОСОБА_4 від 18.07.2019 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Mazda СХ-7» д.н. НОМЕР_2 складає 269 407,82 грн. (а.с. 8).

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За умови ч. 1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Як вказано у постанові Верхового Суду від 04.07.2018 року, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено статтею 1194 ЦК України. Згідно з її положеннями особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «Ю.Ес.Ай.», що підтверджується Полісом № АМ8424367 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який є діючий на момент ДТП.

Як вказувала позивач, страхова компанія виплатила їй відшкодування у розмірі 99 000,00 грн., чого недостатньо для відшкодування матеріального збитку.

З огляду викладене, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, на користь позивача як власника пошкодженого транспортного засобу з відповідача, як винної у вчиненні ДТП особи, підлягає стягненню згідно Звіту № 0084-VV про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), який складено ФОП ОСОБА_4 від 18.07.2019 року різниця між вартістю матеріального збитку та страховим відшкодуванням у сумі 170 407,82 грн. (269 407,82 грн. - 99 000,00 грн.).

Крім того, за складення даного звіту ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_4 2 500,00 грн., що документально підтвердженого у ході розгляду справи (а.с. 9-10). Вказані кошти також слід стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки вказаний звіт було взято судом до уваги при вирішенні даного спору.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов слід задовольнити у повному обсязі.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 704,08 грн.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 137, 141, 211, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі - 170 407 грн. 82 коп., витрати за проведення експертного дослідження в сумі - 2500 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі - 1 704 грн. 08 грн., а всього в сумі - 174 611 (сто сімдесят чотири тисячі шістсот одинадцять) гривень 90 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення, але не пізніше закінчення строку карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , місце проживання зареєстроване в АДРЕСА_2 .

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 22.06.2020 року