Дата документу 22.06.2020
Справа № 501/4164/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Петрюченко М.І.,

за участю секретаря - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за

позовом ОСОБА_3 ,

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про стягнення аліментів на утримання дітей,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

29 листопада 2019 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про стягнення аліментів (а.с.1-5), які у подальшому змінила (а.с.153-154, 166-167) та просить суд стягувати з ОСОБА_2 на її (позивачки) користь аліменти на утримання:

- доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2500 грн. до повноліття доньки;

- сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 5000,00 грн., твердій грошовій сумі щомісячно довічно.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які проживають з нею і знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Син є дитиною-інвалідом зі стійким розладом функцій організму спричиненим захворюванням, травмою або народженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження його життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Відповідач в заяві про перегляд заочного рішення просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що у нього не стабільний дохід, у нього на утриманні знаходяться батьки, він не має постійного доходу.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 січня 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей - задоволено повністю.

14 лютого 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по даній цивільній справі.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей - задоволено, заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 січня 2020 року по даній цивільній справі - скасовано і справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2001 року по 25 лютого 2014 року, що підтверджується доказами (а.с.9-9 об).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.11, 13).

Неповнолітні діти проживають разом з матір`ю.

Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дітей, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.47-73).

Згідно довідки від 31.12.2019 року №1 заробітна плата за час перебування ОСОБА_2 на посаді директора ТОВ «Органік - Стандарт» не нараховувалась (а.с.84-85).

Відповідно до копії наказу керівника ТОВ «Органік - Стандарт» №1- від 17.01.2020 року трудовий договір з ОСОБА_2 припинено на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін (а.с.83).

В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позову з врахуванням змінених позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив суд відмовити в позовних вимогах, запропонованих позивачем, посилаючись на те, що він не має постійного заробітку, заробітна плата за час перебування його на посаді директора ТОВ «Органік - Стандарт» йому не нараховувалась, 17.01.2020 року трудовий договір з ним на цій посаді припинено. Також, відповідач в судовому засіданні підтвердив, що син ОСОБА_5 є дитиною-інвалідом зі стійким розладом функцій організму спричиненим захворюванням, травмою або народженими вадами розумового чи фізичного розвитку.

V. Оцінка Суду.

У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч.1 ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів, який відповідач має сплачувати на утримання дітей, суд приймає до уваги обов`язок обох батьків її утримувати, а також те, що доросла дочка проживає із матір`ю, яка забезпечує її житлом, харчуванням, одягом, несе значні витрати на лікування.

Суд враховує той факт, що ОСОБА_5 є дитиною-інвалідом зі стійким розладом функцій організму спричиненим захворюванням, травмою або народженими вадами розумового чи фізичного розвитку. На ці обставини посилалась позивачка, як в позові, так і в судовому засіданні та вони визнані відповідачем.

Разом з тим, суд бере до уваги, що в матеріалах справи відсутні письмові докази щодо інвалідності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлення її довічно.

Крім того, позивач в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 у вересні 2020 року досягає повноліття та буде проходити медичну комісію для отримання довічної групи інвалідності.

На підставі викладеного, вирішуючи питання про наявність у відповідача можливості надавати дітям матеріальну допомогу, суд приймає до уваги те, що згідно довідки від 31.12.2019 року №1 заробітна плата за час перебування ОСОБА_2 на посаді директора ТОВ «Органік - Стандарт» не нараховувалась (а.с.84-85) та відповідно до копії наказу керівника ТОВ «Органік - Стандарт» №1- від 17.01.2020 року трудовий договір з ОСОБА_2 припинено на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін (а.с.83).

Водночас, суд враховує, що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою та може працювати і виконувати обов`язок по утриманню дітей, сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес та розвиток непрацездатної дитини, в судовому засіданні пояснив, що він надає матеріальну допомогу на утримання дітей з врахуванням фінансової можливості.

За таких підстав, суд, беручи до уваги матеріальне становище позивача та відповідача, розмір отримуваних доходів, стан їх здоров`я, вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000,00 грн., починаючи з 29 листопада 2019 року і до повноліття доньки, тобто ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Разом з тим, оскільки позивачем не надано до суду доказів довічної інвалідності сина ОСОБА_5 , суд доходить до висновку про часткове задоволення вимог в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2500,00 грн., починаючи з 29 листопада 2019 року і до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя).

Суд звертає увагу, що стаття 182 СК закріплює положення про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

З цих підстав, керуючись статтями 198, 199, 200 Сімейного кодексу України, статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263-265, 354, 430 Цивільного - процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 місце проживання: АДРЕСА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), щомісячно, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000,00 грн., починаючи з 29 листопада 2019 року і до повноліття доньки, тобто ІНФОРМАЦІЯ_5 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 місце проживання: АДРЕСА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), щомісячно, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2500,00 грн., починаючи з 29 листопада 2019 року і до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

4. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

5. В задоволенні решти вимог - відмовити.

6. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 22 червня 2020 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко