н/п 2/490/1284/2020 Справа № 490/7680/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року м. Миколаїв,

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

секретар судового засідання - Дудник Г.С,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи прокуратури Миколаївської області - Качаун А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, треті особи Головне Управління Національної поліції України у Миколаївській області, Прокуратура Миколаївської області, Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового слідства,-

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 500 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 08 листопада 2016 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. Під час досудового розслідування до нього застосовувались запобіжні заходи вигляді обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період з 10.11.2016 до 09.12.2016 цілодобовий домашній арешт, в період з 09.12.2016 до 04.07.2017 року - нічний домашній арешт . Такж у серпні-жовтні 20-16 року встосовно нього здійснювалися негласні слідчі дії у вигляді аудіо та відео контролю розмов , прослуховувалися особисті розмови та інші операитвно -розшукові заходи відносно позивача.

В квітні 2017 року заступником прокурора Миколаївської області затверджено обвинувальний акт, після чого кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 направлено до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 23.11.2018 року позивача виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення ( справа № 487/2403/17), 21.05.2019 року Апеляційним судом Херсонської області вирок суду залишено без змін.

Таким чином внаслідок незаконного притягнення позивача як підозрюваного та обвинуваченого , незаконного застосування до позивача запобіжних заходів та обмеження його права на приватне життя під час кримінального провадження йому завдано моральну шкоду, яка підлягає компенсації. Під час перебування позивача під слідством внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності були порушені його права та свободи, порушилися його життєві зв`язки, завдано шкоди його репутації.

Відзиву на позов від відповідача ДКС України не надходило, відповідач неодноразово повцідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно пояснень на позов від 25 вересня 2019 представника ГУНП в Миколаївській області вони заперечують позов, оскільки позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач не довів належними та допустими доказами самого факту заподіяння йому моральної шкоди такими діями відповідача, на які б поширювалая дія ЗУ "Про порядок відшкодуваня шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратрури та суду". Крім того, враховуючи засади розумності та справедливості, а також положення п.3 Розділу ІІ прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за яким розмір відшкодування моральної шкоди позивачу необхідно розраховувати виходячи з мінімальної заробітної плати на 1 січня 2016 року 1921 грн, відповідно на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 59 370,40 грн за 940 днів перебування під слідством та судом. Також зазначили, що позивачем безпідставно зазначено їх як третю особу.

Згідно пояснень прокуратури Миколаївської області, враховуючи, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки перебував під слідством та судом з 08.11.2015 по 21.05.2019 , тобто 924 днів, але розмір має бути відповідно до мінмального встановленого законом України - оскільки в позовній заяві позивач не навіва обгрунтованих обставин відшкодування йому шкоди в більшому, ніж встановлено законодавством, розмірі.

03 грудня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Звернули увагу суд на те, що законодавством встановлено мінімальний розмір моральної шкоди, проте максимальних меж моральної шкоди не встановлено. Звернув увагу суду на те, що позивач тривалий час перебував під дією запобіжного заходу домашнього арешту, тобто зазнаав обмеження свободи .

Представник відповідача ДКС України у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Представник третьої особи прокуратури Миколаївської області вважав, що дійсно є підстави, передбачені законом, для відшкодування моральної шкоди, проте просив стягнути мінімальний розмір шкоди.

Представник третьої особи ГУНП вМиколаївській області в останнє судове засідання не звився, в минулих судових засіданнях заперечував проти задоволення позову з викладених у пояснення підстав.

Представник третьої особи Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішенні справи виходить з такого.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно достатті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, серед іншого громадянинові відшкодовується (повертаються) також моральна шкода.

Згідно зіст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються наряду з іншим і моральна шкода.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 13 зазначеного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди » №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

З матеріалів справи вбачається, що вперше 19.08.2016 були внесені відомості до ЄРДР , де в фабулі кримінального правопорушення зазначено директора ДП "Миколаївський облавтодор" ОСОБА_2

08.11.2016 року слідчим в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Миколаївської області радником юстиції Джос А.С. було повідомлено ОСОБА_2 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України , а саме: прохання службовою особою надати неправомірну вигоду для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій, з використанням наданого їй службового становища.

Також, під час здійснення досудового розслідування, стосовно позивача було застосовано запобіжні заходи, зокрема Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.11.2016 року до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою фактичного місця мешкання. Покладено обов`язки з`являтися за викликом слідчого, прокурора та суду, не виїзжати за межі України , здати на зберігання паспорт дя виїзду за кордон тощо.

В подальшому ухвалами слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.12.2016 року, від 07.03.2017, ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою фактичного місця мешкання з 18.00 годин до 06.00 годин. Покладено обов`язки з`являтися за викликом слідчого, прокурора та суду, не виїзжати за межі України , здати на зберігання паспорт дя виїзду за кордон тощо. Загальний термін продовження запобіжного заходу тривав до 04 липня 2017 року.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.06.2015 року надано дозвіл на проведення обшуку місця мешкання позивача та згідно Протколу обшуку 07.10.2016 року такий обшук був проведений слідчими в ОВС СВ прокуратури Миколаївської області.

Згідно ухвал слідчого судді апеляційного суду Миколаївської області - в ході проведення негласних слідчих дій фіксувалися зміст телефонних розмов ОСОБА_2 у період з 20 серпня 2016 строком на 30 днів та 06 вересня 2016 року надано дозвіл на 60 днів проведення негласних слідчих дій відносно ОСОБА_2 щодо аудіо та відео- контролю та оюстеежння службового кабінету.

Згідно Обвинувального акту, затвердженого заступником Прокурора Миколаївської області Божило С.Б. від 27 квітня 2017 р., ОСОБА_2 обвинувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України - прохання службовою особою надати неправомірну вигодуу великому розмірі для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням наданого їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.11.2018 р. ОСОБА_2 виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується за ч.3 ст. 368 КК України.

Згідно Ухвали від 21 травня 2019 року Апеляційним судом Херсонської області вищевказаний вирок суду у відношенні позивача залишено без змін. Ухвала набрала законної сили 21.05.2019 року.

Судом встановлено, що на правовідносини, що виниклі між сторонами розповсюджується Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, законодавством встановлений тільки мінімальний розмір моральної шкоди за даною категорією справ, а остаточний розмір визначається судом з урахуванням обставин справи та в межах, встановлених цивільним законодавством.

При цьому, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 2 грудня 2015 року в справі за № 6-2203цс15.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік» у 2020 році мінімальна заробітна плата складала - у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні.

Як встановлено ОСОБА_2 знаходився під слідством та судом ( з урахуванням апеляційного розгляду справи) з 08.11.2016 р. по 21.05.2019 р., тобто 924 днів.

Наведені обставини є підставою для проведення відповідних розрахунків з урахуванням тих негативних наслідків, які настали в результаті незаконних дій правоохоронних органів.

Мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 4 723 грн. 00 коп., тому сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди не може бути меншою, ніж 143 469,48 грн. (4723х12/365 = 155,27 х 924)

Однак, відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, з урахуванням конкретних обставин по справі, в тому числі і тривалості перебування позивача під слідством та судом, зазнавав обмеження свободи пересування, обмеження у здійсненні права на працю та відпочинок, зазнавав втручання у особисте приватне життя, а також характеру пред`явленого обвинувачення, часу та зусиль, які необхідно було вжити для відновлення попереднього стану, та врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд вважає можливим визначити компенсацію моральної шкоди у розмірі 180 000 грн. 00 коп.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи представника ГУНП в Миколаївській області про те, що для визначення розміру відшкодування позивачу моральної шкоди необхідно брати як розрахункову величину мінімальну заробітну плату на час звернення до суду або прожитковий мінімум з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, на який посилаються відповідач та треті особи, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Проте, вказаним Законом не вносилися зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу не є її посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстав для застосування наведеної норми до спірних правовідносинах відсутні.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження №14-4цс19).

Посилання у поясненнях третіх осіб на те, що протиправності дій органів досудового слідства під час перебування позивача під слідством не доведено, унаслідок чого правових підстав для відшкодування шкоди у позивача не виникло, безпідставні, так як незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як визначено частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 04.06.2018 року у справі №489/1792/17 та Постанові від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц.

На підставі ст. 141-142 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового слідства, прокуратури, на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 180 000 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 03 липня 2020 року

Суддя О.А. Гуденко