Справа № 237/6506/19
Провадження № 2/237/475/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.20 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Приходько В.А.,

за участю секретаря Баглер О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Мінова Україна» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

06.12.2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в період з 23.05.2017 р. по 18.11.2019 р. працювала головним бухгалтером в ТОВ «Мінова Україна». Відповідач щомісяця нараховував заробітну плату, але не здійснив її виплату. Починаючи з 01.02.2019 року заробітна плата не виплачувалась. Відповідно до довідки заборгованість становить 68965,09 грн. у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідач заборгованість по заробітній платі. У зв`язку з тривалістю невиплати заробітної плати їй було нанесено моральну шкоду, яку вона оцінює в 50000 гривень.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позов не визнає, вважає, що довідка про наявність заборгованості сфальсифікована, у підприємства є претензії стосовно виконання позивачем своїх обов`язків головного бухгалтера, вважає, що позивач причетна до злочинів на підприємстві.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Мінова Україна» на посаді головного бухгалтера, що підтверджується копією наказу № ЗП02 від 23.05.2017 року про прийняття на роботу та копіює наказу № 6 про припинення трудового договору від 18.11.2019 р. про звільнення за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Перебування в трудових відносинах позивача із відповідачем визнається і самим відповідачем в своєму відзиві.

Відповідно до довідки, наданої позивачем, про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати станом на 18.11.2019 р. за період з 01.07.2019 р. до 18.11.2019 р. заборгованість по заробітній платі становить 68965,09 грн., однак на довідці відсутній підпис виконуючого обов`язки генерального директора ТОВ «Мінова» - Конющака В.М.

Однак позивачем крім того надано розрахункові листки за періоди: липень, серпень, вересень, листопад 2019 року, зокрема, з листа за листопад 2019 р., вбачається, що позивачу частково виплачений борг із заробітної плати в розмірі 67033,18 гривень.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що відповідач визнав заборгованість перед позивачем зі сплати заробітної плати, частково сплативши борг в листопаді 2019 р.

Крім того, у відповідача наявна заборгованість зі сплати лікарняних листів за жовтень 2019 р., що підтверджується розрахунковим листом за жовтень 2019 р.

Іншого відповідачем не доведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4- рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню, тобто, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по заробітній платі у сумі 68965,09 гривень з урахуванням виплат по лікарняним листам за жовтень 2019 року.

Щодо доводів відповідача, суд зазначає, що усі обставини викладені у відзиві не доведені жодними належними доказами, крім того, відповідачем не підтверджено, що позивача було відсторонено від роботи в порядку ст. 46 КЗпП України, що давало би суду підстави для перевірки відомостей про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачка в обгрунтування моральної шкоди зазначила, що протягом півроку їй взагалі не виплачувалася заробітна плата і вона, працюючи головним бухгалтером на підприємстві, вимушена була існувати разом зі своєю старенькою мамою на пенсію матері, якої не вистачало навіть на харчування. Вона була позбавлена можливості купити ліки собі та матері, із-за цього вона відчувала себе приниженою та ошуканою.

Суд вважає, що позивачем доведено про наявність моральної шкоди, заподіяної їй внаслідок порушення її прав на отримання законних платежів заробітної плати, однак суд вважає, що врахувавши принципи розумності, справедливості та пропорційності при визначенні розміру моральної шкоди, сума відшкодування підлягає задоволенню частково у розмірі 15000 гривень.

При зверненні до суду позивачем не було сплачено судовий збір, на підставі п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір , яка визначає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ЗУ Про судовий збір ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ст. 7 ЗУ Про державний бюджет визначено, що прожитковий мінімум для працездатної особи з 01.01.2020 становить 2102 грн.

Отже, розмір судового збору становить 593,00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 83965,09 грн.*840,20 грн. / 118965,09 грн. = 593 грн.

Іншу частину витрат на сплату судового збору віднести на рахунок витрат державного бюджету

При таких обставинах суд вважає за необхідне задовольнити вказані позовні вимоги.

На підставі ст. ст. 47, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Мінова Україна» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Мінова Україна» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по виплаті заробітної плати в розмірі 68965,09 (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень 09 коп.

Стягнути з ТОВ «Мінова Україна» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Стягнути з ТОВ «Мінова Україна» на користь держави судові витрати у сумі 593,00 гривень

Іншу частину судового збору у розмірі 247,20 гривень компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.А. Приходько