Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О. , за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року позивач звернувся з зазначеним позовом до суду з вимогою визнати за ним права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначив, що батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 1956 року. Від шлюбу мають дітей: позивач по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час шлюбу, батьки збудували будинок АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок збудований на земельній ділянці площею 405 кв. м, яка виділена ОСОБА_2 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 8 квітня 1969 року. 11 квітня 1969 року ОСОБА_2 було отримано дозвіл № 257 на будівельні роботи та план ділянки від 05 лютого 1969 року. У 1976 році будинок був принятий в експлуатацію, але за роки життя Акт приймання указаного житлового будинку був загублений. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 . На час відкриття спадщини, позивач проживав із батьками однією сім`єю. Між тим, нотаріусом було відмовлено позивачу в видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно через відсутність правовстановлюючих документів. На підставі викладеного, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідачка в судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Маріуполі Донецької області та його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, братом позивача є ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про одруження, ОСОБА_2 , 1927 року народження, та ОСОБА_3 , 1932 року народження, перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 1956 року (свідоцтво про одруження НОМЕР_2 ).

Згідно виписки з протоколу №2 від 21 січня 1969 року та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 08 квітня 1969 року, ОСОБА_2 надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Дозволом №257 від 11 квітня 1969 року ОСОБА_2 надано дозвіл на проведення будівельних робіт за вказаною адресою.

Дослідженою інвентаризаційною справою зафіксовано оціночний акт домоволодіння, генеральний план, поетажний план та відомості щодо присвоєння приміщення будівлі літер.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 14 червня 2019 року встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 10 січня 2020 р. встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області від 20 лютого 2012 року, ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки згідно листа Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, № 445/01-16 від 20 лютого 2020 року спадкова справа № 483 після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , передана до Донецького обласного державного нотаріального архіву. Згідно п. 16.3. Глави XVI Правил ведення нотаріального діловодства: при зверненні фізичної чи юридичної особи до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину у тих випадках, коли спадкову справу передано на зберігання до архіву, нотаріус витребує з державного нотаріального архіву відповідну спадкову справу разом із відповідними?

документами обліково-довідкового характеру (книгою обліку і реєстрації спадкових справ, алфавітною книгою спадкових справ). Оскільки Донецький обласний державний нотаріальний архів знаходиться на непідконтрольній Україні території, доступу до документів архіву немає.

Відповідно до повідомлення державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, на теперішній час доступ до Донецького обласного державного нотаріального архіву відсутній, отже надати матеріали нотаріальної справи відносно майна померлого ОСОБА_2 не має можливості.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 нотаріусом не заводилася.

Так, судом враховано, що спірний будинок збудований батьками позивача у період перебування у шлюбі, тому у силу діючих норм КпШС станом на час виникнення правовідносин, будинок належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частинах.

Крім того, питання набуття права власності у 1959 році регулювалися указом президії Верховної ради СРСР «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26 серпня 1948 року і прийнятою відповідно до цього указу постановою «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26 серпня 1948 року, які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Пунктом 1 цього Указу передбачено, що кожний громадянин і кожна громадянка мали право придбати або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і за містом.

Відповідно до п. 2 Указу земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду та земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовників.

Отже, за цими нормами, підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок, був сам факт спорудження цього будинку з додержанням вимог актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

У той же час, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP була затверджена Міністерством комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року №12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Однією з таких підстав є спадкування майна, відповідно до ст.1217 ЦПК України.

Згідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Відповідно до норм ч. 3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця від спадщини.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті батьків є позивач по справі ОСОБА_1 , інші спадкоємці відсутні. Факт спільного проживання позивача разом із батьками на час їх смерті встановлений відповідними рішеннями суду від 14 червня 2019 року та 10 січня 2020 року.

Отже, з огляду на наведене, суд встановивши коло обставин, оцінивши представлені сторонами докази, приходить до висновку що на теперішній час у позивача відсутня можливість отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батьків, у зв`язку з чим його права підлягають захисту в судовому порядку.

На підставі викладеного позовна вимога про визнання права власності на зазначене домоволодіння в порядку спадкування за законом є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.182, 328, 392, 1216, 1218,12621, 1268, 1269, 1297, 1299 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 81, 200, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити.

1. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається із: житлового будинку літ. А-1, сіней літ. al, сараю літ. Г, житловою площею 49,1 кв. м., загальною площею 74,1 кв. м., зокрема на 1/2 частину після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та на 1/2 частину після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Ю. О. Матвєєва