Справа № 146/381/18
Провадження № 22-ц/801/1171/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 рокуСправа № 146/381/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кузьменка Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому в м. Вінниці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» про визнання недійсним договору оренди

за апеляційною скаргою, поданою адвокатом позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 березня 2020 року, повний текст якого складено 24 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Скаковської І.В.,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,0548 га, кадастровий номер :04:000:0227, що знаходиться на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області відповідно до договору, укладеного від імені ОСОБА_1 та ТОВ «АК «Зелена долина» 21 червня 2012 року, зареєстрованого у Томашпільському відділі Держкомзему 27 грудня 2012 року.

Позовну заяву обґрунтовував тим, що оспорюваний договір та акт прийому-передачі земельної ділянки він не підписував, і взагалі на час укладення договору перебував за межами України, що підтверджується послужною книжкою моряка, а тому такий договір відповідно до статей 203,215 ЦК України є недійсним.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2019 року залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,0548 га, кадастровий номер :04:000:0227, що знаходиться на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 345079, виданого відділом Держкомзему у Томашпільському районі, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» 21 червня 2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Томашпільському районі 27 грудня 2012 року.

Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року касаційну скаргу ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» задоволено. Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій, вказав, що судами не було встановлено, чи підписував ОСОБА_1 спірний правочин, що має вирішальне значення для правильності вирішення спору, та не надано належних обґрунтувань доводам відповідача про те, що сам по собі факт незнаходження позивача на території України 21 червня 2012 року не може достовірно свідчити про те, що він не підписував спірний договір та не мав волевиявлення на його укладення.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі факт перебування позивача за межами України в період з 02 квітня 2012 року по 28 липня 2012 року, на які посилався ОСОБА_1 в обґрунтовування позову, не може достовірно свідчити про те, що він його підписував та не мав наміру його підписувати. З клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи, право на яке було роз`яснено судом першої інстанції, позивач чи його представник не звертався, а тому доводи позивача про непідписання оспорюваного договору не знайшли свого підтвердження.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову по суті заявлених вимог, суд першої інстанції не вирішував питання про застосування строку позовної давності, про яку заявляв відповідач.

На таке рішення адвокат позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що в матеріалах справи достатньо належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою, на підтвердження відсутності ОСОБА_1 на території України у день укладення оспорюваного правочину. При цьому позивач бере участь у справі через свого представника і не перебував під час розгляду справи судом першої інстанції на території України, а тому не міг бути присутнім у судовому засіданні та проведенні експертизи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, доводи апеляційної скарги підтримав, з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 345079 належить земельна ділянка площею 2,0548 га, що розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (т. 1 а.с. 16).

21 червня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплексом «Зелена долина» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років (т. 1 а.с. 8-11).

Акт визначення меж земельної ділянки на місцевості сторонами договору не підписаний, не вказано дати його складення (т. 1 а.с. 9 зворот).

На підтвердження своїх доводів про відсутність волевиявлення на укладення оспорюваного договору оренди землі, ОСОБА_1 надав копію послужної книжки моряка № 00627/2007/24, виданої 12 квітня 2007 року на ім`я ОСОБА_1 відповідно до якої з 02 квітня 2012 по 28 липня 2012 року, позивач перебував у плаванні на судні «IRON KING» в Атлантичному та Індійському океані між портами Сінгапур, Балтімор та Порт-Луїс. Копія посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Варавою К.В. (т. 2 а.с. 74-83)

Згідно з копією довідки про плавання, виданої капітаном судна «IRON KING» 02 квітня 2012 року, ОСОБА_1 поступив на судно другим механіком та звільнився з судна 28 липня 2012 року, час фактичного плавання з урахуванням міжрейсової зупинки в порту до одного місяця та з урахуванням ремонту в іноземному порту строком до одного місяця 117 днів (а.с. 17).

Оригінали вищевказаних документів на огляд суду надані не були.

Відповідно до наданих відповідачем копій відомості на виплату грошей № 533 за липень 2016 року; відомості на видачу продукції в рахунок орендної плати власникам земельних ділянок АДРЕСА_1 за 2014 рік; накладної № 286 від 29 листопада 2017 року; накладної № 336/ВР від 23 жовтня 2017 року; накладної № 290 від 17 листопада 2017 року; накладної № 239 від 31 грудня 2015 року; накладної № 311 від 31 грудня 2015 року та копії картки рахунку 68561 за січень 2014 року по березень 2018 року, ОСОБА_1 отримував грошові кошти, зерно пшениці та кукурудзи, а також цукор в розрахунок орендної плати за користування належною йому земельною ділянкою (т.1а.с 27-36).

05 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до директора ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» із заявами про видачу копії договору оренди належної йому земельної ділянки (т.1 а.с. 48). та про те, що у 2016 році закінчується строк дії договору оренди належної йому земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», в зв`язку з чим повідомив про те, що не має наміру продовжувати дію договору і після закінчення строку, збору врожаю та повного розрахунку просив не проводити жодних сільськогосподарських робіт та повернути ділянку в належному стані (т.1 а.с. 75).

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).

Згідно з ст. 208 ЦК України правочин між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі.

За змістом ч.ч. 1,3,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ч.ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Положеннями статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Норми ЦПК, України закріплюють ряд обов`язків учасників процесу у сфері доказування, до яких належать: по-перше, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК); по-друге, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК); по-третє, надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні (п. 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК).

При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі.

Обставиною, яка має значення для правильного вирішення справи є з`ясування належності підпису позивача в оспорюваному договорі оренди земельної ділянки від 21 червня 2012 року.

Тоді як, сама по собі обставина не перебування позивача на території України 21 червня 2012 року не може достовірно свідчити про не підписання спірного договору та відсутність волевиявлення сторони на укладення договору оренди.

Позивачем не спростовано написання на адресу ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» заяви, в якій він визнавав факт перебування належної йому земельної ділянки в користуванні відповідача на підставі договору оренди станом на 2015 рік, тобто після дати укладання оспорюваного договору 21 червня 2012 року, а також обставини отримання орендної плати в грошовому і натуральному виразах.

Водночас, відповідність оригіналу копій доказів, на які посилався позивач на підтвердження своїх вимог, а саме послужної книжки моряка виданої на ім`я ОСОБА_1 12 квітня 2007 року 0020297; довідки про плавання, виданої капітаном судна «ІRON KING»; його закордонного паспорту відповідач ставив під сумнів, у зв`язку з чим суд першої інстанції оголошував перерву для забезпечення можливості представнику позивача надати відповідні оригінали.

Проте, оригінали відповідних документів представником позивача суду надані не були, поважних причин неможливості неподання таких документів наведено не було.

З урахуванням положень ч. 6 ст. 95 ЦПК України суд не міг брати до уваги копії таких доказів.

Також на виконання вимог ст. 12 ЦПК України судом першої інстанції було постановлено на обговорення питання про призначення судової почеркознавчої експертизи спірного договору, проте такого клопотання представник позивача протягом усього часу розгляду справи не заявив.

Ураховуючи предмет та підстави заявленого ОСОБА_1 позову, твердження позивача про те, що підпис у оскаржуваному договорі виконано не ним, з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису у оспорюваному договорі при проведенні судової почеркознавчої експертизи має визначальне значення для встановлення обставин справи, та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства - змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом.

Обов`язок доказування невідповідності підпису ОСОБА_1 на оспорюваному договорі процесуальний закон покладає на позивача, а тому саме він зобов`язаний це доводити, зокрема у спосіб, визначений ним та законом, шляхом проведення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Суд першої інстанції створив особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків, проте позивач таким правом не скористався.

Звернення з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи лише після відкриття апеляційного провадження на рішення суду, ухвалене після нового розгляду справи, коли з часу звернення з позовом минуло більше двох років, не було обґрунтовано належними та поважними причинами неможливості такого звернення під час розгляду справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційний суд відмовив у його задоволенні.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надавши належну правову оцінку доказам, наявним у справі, дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем ОСОБА_1 своїх вимог про недійсність оспорюваного договору оренди землі від 21 червня 2012 року з підстав його непідписання.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки доказів.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 315, 367, 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу подану адвокатом позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 червня 2020 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун