КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/8868/19 головуючий у суді І інстанції: Василишин В.О.
провадження №22-ц/824/5556/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, у якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити в порядку поділу майна подружжя ОСОБА_2 із будинку садибного типу, загальною площею 113,8 кв.м, житловою площею 50,0 кв.м., допоміжною (підсобною) площею 63,8 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Житлову кімнату площею 15,8 кв.м.; 2. Шафу площею 1,3 кв.м.; 3. Лоджію площею 12,4 кв.м.; 4. Господарську будівлю - Б; 5. Колонку №2. Також, виділити в порядку поділу майна подружжя ОСОБА_1 із будинку садибного типу, загальною площею 113,8 кв.м, житловою площею 50,0 кв.м., допоміжною (підсобною) площею 63,8 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: 1. Вітальню площею 20,9 кв.м.; 2. Житлову кімнату площею 13,3 кв.м.; 3.Шафу площею 1,0 кв.м.. Виділити у спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із будинку садибного типу, загальною площею 113,8 кв.м, житловою площею 50,0 кв.м., допоміжною (підсобною) площею 63,8 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: 1. Тамбур площею 5,1 кв.м.; 2. Коридор площею 12,7 кв.м.; 3. Кухня площею 13,3 кв.м.; 4. Санвузол площею 3,9 кв.м.; 5. Санвузол площею 2,0 кв.м.; 6. Сходова площею 3,9 кв.м.; 7. Сходова площею 2,0 кв.м.; 8. Тераса площею 2,1 кв.м.; 9. Погріб - В; 10. Колонку №1; 11. Огорожу №3-4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ сплаченої ним суми для погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором за програмою «Кредит готівкою» №014/1038/82/0092252 від 18.10.2011 року, що складає 12500,00грн..

23 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт та заборонити відчуження нерухомого майна: будинку садибного типу, загальною площею 113,8 кв.м, (житловою площею 50,0 кв.м) допоміжною (підсобною) площею 63,8 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки, кадастровий номер: :01:029:0011, на якій розташований будинок садибного типу, загальною площею 113,8 кв.м, (житловою площею 50,0 кв.м) допоміжною (підсобною) площею 63,8 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Броварського міськрайонного суду міста Києва від 23 січня 2020 задоволено частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб: накладення арешту на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 212), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ). В іншій частині задоволення заяви відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви. Вказує, щопри зверненні позивачем до суду із заявою про забезпечення позову, позивачем не доведено, що існує реальна загроза ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду за наслідками розгляду заявлених позовних вимог, а також, що такі заходи є співмірними із заявленими позовними вимогами.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та нічим не підтвердженими.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05 листопада 2019 року ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 є власником спірного житлового будинку, загальною площею 110,7 кв.м, житловою площею 50,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 . Вважає спірним забезпечення позову шляхом накладання арешту, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відмовляючи у задоволенні заяви в частині накладення арешту на земельну ділянку, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, земельна ділянкакадастровий номер: :01:029:0011, не є предметом поділу, а тому підстави для її обтяження відсутні.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «ІммобільяреСаффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Судом встановлено, що у квітні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя У грудні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, у якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити в порядку поділу майна подружжя ОСОБА_2 із будинку садибного типу, загальною площею 113,8 кв.м, житловою площею 50,0 кв.м., допоміжною (підсобною) площею 63,8 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Житлову кімнату площею 15,8 кв.м.; 2. Шафу площею 1,3 кв.м.; 3. Лоджію площею 12,4 кв.м.; 4. Господарську будівлю - Б; 5. Колонку №2. Також, виділити в порядку поділу майна подружжя ОСОБА_1 із будинку садибного типу, загальною площею 113,8 кв.м, житловою площею 50,0 кв.м., допоміжною (підсобною) площею 63,8 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: 1. Вітальню площею 20,9 кв.м.; 2. Житлову кімнату площею 13,3 кв.м.; 3.Шафу площею 1,0 кв.м.. Виділити у спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із будинку садибного типу, загальною площею 113,8 кв.м, житловою площею 50,0 кв.м., допоміжною (підсобною) площею 63,8 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: 1. Тамбур площею 5,1 кв.м.; 2. Коридор площею 12,7 кв.м.; 3. Кухня площею 13,3 кв.м.; 4. Санвузол площею 3,9 кв.м.; 5. Санвузол площею 2,0 кв.м.; 6. Сходова площею 3,9 кв.м.; 7. Сходова площею 2,0 кв.м.; 8. Тераса площею 2,1 кв.м.; 9. Погріб - В; 10. Колонку №1; 11. Огорожу №3-4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ сплаченої ним суми для погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором за програмою «Кредит готівкою» №014/1038/82/0092252 від 18.10.2011 року, що складає 12500,00грн..

23 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт та заборонити відчуження нерухомого майна: будинку садибного типу, загальною площею 113,8 кв.м, (житловою площею 50,0 кв.м) допоміжною (підсобною) площею 63,8 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки, кадастровий номер: :01:029:0011, на якій розташований будинок садибного типу, загальною площею 113,8 кв.м, (житловою площею 50,0 кв.м) допоміжною (підсобною) площею 63,8 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Броварського міськрайонного суду міста Києва від 23 січня 2020 задоволено частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб: накладення арешту на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 212), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ). В іншій частині задоволення вимог заяви відмовлено.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14 листопада 2019 року №188768412, 10 вересня 2019 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 , а також на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером :09:036:0116 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_3 (а.с. 39-42).

Встановлено, що між сторонами дійсно існує спір щодо нерухомого майна - житлового будинку, а тому невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може продати, знищити чи знецінити майно, тощо.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, і доходить висновку про співмірність заходу забезпечення позову (арешту) із заявленими позивачем вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що при зверненні позивачем до суду із заявою про забезпечення позову, позивачем не доведено, що існує реальна загроза ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду за наслідками розгляду заявлених позовних вимог, а також, що такі заходи є співмірними із заявленими позовними вимогами, відхиляються апеляційним судом, оскільки невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення, а також забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи можуть продати, знищити чи знецінити майно, тощо.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами ст. ст. 149, 150 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «23» червня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова О.І. Сліпченко