Справа № 131/1415/19
Провадження № 22-ц/801/1169/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 рокуСправа № 131/1415/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу № 131/1415/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Олексієнка О.Ю. в порядку спрощеного позовного провадження, дата складання повного тексту рішення невідома,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось у Іллінецький районний суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов кредитного договору №б/н від 07.09.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказував, що при цьому відповідач підтвердив, що його заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір.

У зв`язку із порушенням кредитних зобов`язань, з урахуванням внесених коштів, відповідач станом на 30.09.2019 року має заборгованість в сумі 30259,30 грн, яка складається з наступного: 6484,27 грн заборгованість за кредитом; 21857,92 грн заборгованість за нарахованими відсотками; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн штраф (фіксована частина); 1417,11 грн штраф (процентна складова), тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 30259,30 грн за кредитним договором та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 27.03.2020 року позов задоволено частково. Вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.09.2011 в розмірі 6484,27 грн. заборгованості за кредитом; в задоволенні решти позовних вимог відмовити через їх недоведеність ; вирішене питання судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не звернув увагу на підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій містяться умови кредитного договору, зокрема, щодо розміру процентної ставки та відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту. Вказано і на те, що в даній справі не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

З урахуванням зазначеного, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд скасувати рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 березня 2020 року в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повній мірі; вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно частин першої п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним правовим вимогам відповідає.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, оскаржуване рішення перевіряється лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та штрафів.

Відмовляючи у задоволенні інших вимог, крім стягнення тіла кредиту у сумі 6484,27 грн., суд першої інстанції виходив з наступного.

Із наданої позивачем копії анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 від 07.09.2011 року, що процентна ставка у ній не визначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. (а/с 16-17).

Далі суд зазначив, що АТ КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченою заборгованістю за тілом кредиту, за відсотками, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.05.2015 року, посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування (а.с. 32-78).

Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, суд відмічає, що позивач, надаючи пояснення з приводу Умов та правила банківських послуг не надав доказів, що саме надана редакція діяла на момент укладення договору, хоча суд на це звертав увагу сторони позивача.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Саме з таких міркувань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем обставин про погодження сторонами ціни договору зі сплатою процентів за користування кредитом та штрафів, а звідти про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за користування кредитом та штрафів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановлені судом обставин справи вказують на відсутність згоди відповідача на визначені позивачем умови договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом та штрафів, суд вірно керувався правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу оскільки вони суперечать встановленим обставинам, зводяться до переоцінки доказів, досліджених та взятих до уваги судом першої інстанції, на власну користь без врахування зазначених правових вимог.

Довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 55 днів пільговий період», якою, зокрема мотивована апеляційна скарга, не є складовою кредитного договору, оскільки вона не зазначена в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, а лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони, до запропонованого договору.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Враховуючи викладене та норму ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

За нормою ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги - залишаються за апелянтом.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 27 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: В.С. Марчук

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун