Провадження № 2/522/792/20
Справа № 522/3285/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Грищук В.О.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Обслуговуючого кооперативу «Граніт» про визнання недійсним договору №15, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси 23.04.2019 року звернувся ОСОБА_3 з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Граніт», ОСОБА_2 в якому просив: визнати недійсним договір № 15 06.01.2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» та ОСОБА_2 ; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , індексний номер рішення 32072948 від 27.10.2016 року; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; витребувати у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову, ОСОБА_3 послався на те, що він, на виконання умов договору № 608 про дольову участь будівництва житла, укладеного 09.01.2006 року з ТОВ «Берег-Будгруп», предметом якого була пайова участь у будівництві квартири АДРЕСА_1, загальною площею 97,51 кв.м., що розташована на АДРЕСА_1 , сплатив 08.05.2008 року у касу Товариства 393940,40 грн. своєї повної пайової участі.

ТОВ «Берег-Будгруп» підписання вказаного договору гарантувало, що вказана квартира, до реєстрації права власності ОСОБА_3 - не продана, не надана в оренду, не перебуває в заставі та зобов`язалося протягом двох календарних місяців з моменту введення житлового будинку в експлуатацію передати пайовику квартиру за умови виконання пайовиком своїх зобов`язань щодо внесення грошових коштів.

Однак, в результаті того, що введення в експлуатацію у березні 2016 року будинку здійснював вже Обслуговуючий кооператив «Граніт», право власності на квартиру, будівництво якої було повністю профінансоване позивачем, 25.10.2016 року зареєстроване за ОСОБА_2 , що позивач вважає порушенням його законних прав та інтересів.

Ухвалою суду від 01.03.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 18.03.2019 року по справі відкрито провадження, визначено порядок загального позовного провадження для її розгляду та призначено підготовче засідання на 03.05.2019 року.

18.03.2019 року ухвалою суду позивачеві повернуто заяву про забезпечення позову.

03.05.2019 року у зв`язку з клопотанням представника позивача підготовче засідання перенесено на 08.07.2019 року.

08.07.2019 року за клопотанням представника позивача підготовче засідання перенесено на 07.08.2019 року та протокольною ухвалою витребувані докази по справі.

07.08.2019 року у зв`язку з неявкою сторін підготовче засідання перенесено на 15.10.2019 року.

07.08.2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15.10.2019 року.

15.10.2019 року у зв`язку з неявкою сторін судове засідання перенесено на 19.11.2019 року.

19.11.2019 року за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 20.01.2020 року.

20.01.2020 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_4 про заміну позивача ОСОБА_3 його правонаступником ОСОБА_4 .

20.01.2020 року у зв`язку з неявкою сторін слухання справи перенесено на 02.03.2020 року.

У судовому засіданні 20.01.2020 року задоволено клопотання представника ОСОБА_4 та здійснено заміну позивача ОСОБА_3 на належного позивача - ОСОБА_4 .

02.03.2020 року за клопотанням сторін, слухання справи перенесено на 31.03.2020 року.

30.03.2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника ОСОБА_2 , в яких представник відповідача просив залишити позов без задоволення.

31.03.2020 року у зв`язку із запровадженням на території України карантину судове засідання перенесено на 29.04.2020 року.

29.04.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 30.06.2020 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Інші учасники справи, які про час, дату і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 09 січня 2006 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Берег-Будгруп» був укладений договір № 608 Про дольову участь будівництва житла, відповідно до якого ТОВ «Берег- Будгруп» здійснює згідно проекту будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 зобов`язується прийняти пайову участь у будівництві квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 97,51 кв.м , що розташована на 7 поверсі секції Д вказаного житлового будинку.

Згідно п. 4.1. даного договору загальна вартість 97,51 кв.м загальної площі придбаної квартири становить 393 940,40 гривень, що на день укладення договору було еквівалентно 78 008 дол. США.

Відповідно до п. 4.3. та п.п. 4.3.1. даного договору усі грошові кошти перераховуються у касу ТОВ «Берег-Будгруп» або за реквізитами, зазначеними у договорі, до здачі будинку в експлуатацію. На виконання умов вказаного договору ОСОБА_3 сплатив в повному обсязі свою пайову участь в розмірі 393 940,40 гривень у касу ТОВ «Берег-Будгруп», що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 76 від 08 травня 2008 року, а також довідкою «Берег-Будгруп» за вих. № 9/05-8 від 09.05.2008 року про оплату договору в повному обсязі.

Пунктом 5.1.2. даного договору встановлено, що ТОВ «Берег-Будгруп» гарантує, що вказана квартира на момент підписання договору і до реєстрації права власності ОСОБА_3 на неї: являє собою частку участі ОСОБА_3 у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 ; не продана; не надана в оренду; не перебуває в заставі.

У відповідності до п. 6.1. даного договору запланований строк здачі будинку в експлуатацію - кінець 3-го кварталу 2014 року.

Згідно п. 6.2. даного договору ТОВ «Берег-Будгруп» зобов`язується протягом двох календарних місяців з моменту введення житлового будинку в експлуатацію передати пайовику квартиру за умови виконання пайовиком своїх зобов`язань щодо внесення грошових коштів в повному обсязі.

Пунктом 6.3. даного договору встановлено, що передача квартири ОСОБА_3 оформлюється шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі.

Оформлення права власності на квартиру здійснюється ОСОБА_3 самостійно шляхом отримання свідоцтва про право власності на підставі договору, акту приймання-передачі та відповідного рішення (розпорядження) місцевих органів влади про затвердження акту про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації (п. 6.4. договору).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» в редакції від 25.03.2005р., яка діяла на дату укладення договорів про пайову участь у будівництві житла від 09.01.2006 року, інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності).

Згідно п. 2 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиційна діяльність здійснюється на основі інвестування, здійснюваного громадянами, недержавними підприємствами, господарськими асоціаціями, спілками і товариствами, а також громадськими і релігійними організаціями, іншими юридичними особами, заснованими на колективній власності.

Статтею 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлено, що об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Інвестори - суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності.

Статтею 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом. Інвестор самостійно визначає цілі, напрями, види й обсяги інвестицій, залучає для їх реалізації на договірній основі будь-яких учасників інвестиційної діяльності, у тому числі шляхом організації конкурсів і торгів. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законолавчих актів України.

Згідно ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про інвестиційну діяльність» держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб`єктів. Умови договорів, укладених між суб`єктами інвестиційної діяльності, зберігають свою чинність на весь строк дії цих договорів і у випадках, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено «мови, що погіршують становище суб`єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність» захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих на створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об`єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, у тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності, а також іноземних інвестицій.

Спори, що виникають в результаті здійснення інвестиційної діяльності, розглядаються відповідно судом або третейським судом.

При недодержанні договірних зобов`язань суб`єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Сплата штрафів і неустойок за порушення умов договорів, а також відшкодування завданих збитків не звільняють винну сторону від виконання зобов`язань, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 20 ЗУ «Про інвестиційну діяльність»).

Виходячи із правової природи інвестиційної діяльності та інвестиційних прав, можна дійти висновку, що такі права є одним із видів майнових прав.

Згідно ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Новостворене нерухоме майно стає об`єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб`єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб`єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно. Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України.

З цих підстав, ОСОБА_3 , який повністю виконав свої грошові зобов`язання за договором № 608 Про дольову участь будівництва житла від 09.01.2006 р. та оплатив повну її вартість в розмірі 393 940,40 грн. 08 травня 2008 року, вважає що в день повної оплати він набув майнові права на вказану квартиру та є законним власником майнових прав на квартиру АДРЕСА_1.

Будинок по АДРЕСА_2 був введений в експлуатацію у березні 2016 року на підставі Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстрованої Департаментом ДАБІ в Одеській області 03.03.2016р. за № ОД 23, замовник - Обслуговуючий кооператив «Граніт». Факт введення будинку в експлуатацію підтверджується інформацією з офіційного сайту Державної архітектурно-будівельної інспекції України (http://vvww.dabi.gov.ua/), яка є відкритою.

Також, згідно з інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 05.11.2018 року юридичну особу ТОВ «Берег-Будгруп» припинено.

06.12.2017 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано розпорядження № 540 «Про присвоєння адреси: АДРЕСА_2 , житловому комплексу (II черга), який побудований за адресою: АДРЕСА_2 (будівельний номер) та додано вказане розпорядження. Із вказаного розпорядження вбачається, що житловий будинок за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , введений в експлуатацію на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстрованої Департаментом ДАБІ в Одеській області 03.03.2016 р. за № ОД 2. та йому присвоєно адресу: АДРЕСА_2 .

25.10.2016 року на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване право власності за ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.02.2019 року.

Згідно вказаної інформаційної довідки та інших матеріалів справи право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 95,1 кв.м, по АДРЕСА_1 було зареєстроване 25.10.2016 р. на підставі наступних документів: договору про порядок викупу паю № 15 від 06.01.2016 року, укладеного між ОК «Гнаніт» та ОСОБА_2 , акту приймання-передачі нерухомого майна № 15 від 18.10.2016 р., складеного між ОК «Граніт» та ОСОБА_2 .

Як вбачається із вказаних документів, між ОК «Гнаніт» та ОСОБА_2 06.01.2016 р. був укладений договір № 15 Про порядок викупу паю щодо квартири АДРЕСА_1, загальною площею 95.13 кв.м. що розташована на 7 поверсі секції Д житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

15.01.2016 року головою ОК «Граніт» було видано ОСОБА_2 довідку про те, що останній передав кооперативу, обумовлену договором про викуп паю суму в розмірі 1940652,00 грн.

18.10.2016 року ОК «Граніт», на виконання договору № 15 Про викуп паю від 06.01.2016р. передав ОСОБА_2 за актом приймання-передачі № 15 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 95,13 кв.м, що розташована на 7 поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку ОСОБА_2 зареєстрував ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вважає, що договір № 15 Про викуп паю щодо квартири АДРЕСА_1 був укладений між ОК «Граніт» та ОСОБА_2 вже після того, як ОСОБА_3 повністю розрахувався з ТОВ «Берег-Будгруп» за вказану квартиру, тобто після того, як ОСОБА_3 набув на неї майнові права, а, відтак, договір № 15 про викуп паю від 06.01.2016 року укладений без належного об`єму правоздатності з боку ОК «Граніт».

28.11.2019 року ОСОБА_3 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) уклали Договір відступлення права вимоги за Договором № 608 Про дольову участь будівництва житла від 09.01.2006 року.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор приймає права вимоги пайовика, які належать Первісному кредитору за Договором № 608 Про дольову участь будівництва житла від 09.01.2006 року, укладеному між Первісним кредитором і ТОВ «Берег-Будгруп» (боржник).

Згідно з п. 1.2. вказаного договору під правом вимоги, належним Первісному кредитору, яке передається Новому кредитору, Сторони розуміють право вимоги до Боржника про виконання ним (Боржником) зобов`язань зі здійснення будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, секція Д та з передачі пайовику після здачі цього житлового будинку в експлуатацію квартири АДРЕСА_1 загальною площею 97,51 кв.м., розташованої на 7 поверсі секції Д цього житлового будинку за актом прийому-передачі.

Отже, внаслідок укладення Договору відступлення права вимоги за Договором № 608 Про дольову участь будівництва житла від 09.01.2006 року кредитор у зобов`язанні за Договором № 608 Про дольову участь будівництва житла від 09.01.2006 року був замінений з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 .

Однак, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БЕРЕГ-БУДГРУП" (Код ): стан суб`єкта: припинено; дата запису: 05.11.2018 року; номер запису: 4001779.

При цьому, Договір відступлення права вимоги за Договором № 608 Про дольову участь будівництва житла від 09.01.2006 року було укладено лише 28 листопада 2019 року, тобто більш ніж через рік після ліквідації ТОВ «Берег-Будгруп», яке є стороною первісного зобов`язання і вимогу щодо якого придбала ОСОБА_1 .

Водночас, згідно зі ст. 609 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

З урахуванням наведеного, переуступка прав за припиненим зобов`язанням не могла відбутись і фактично не відбулась.

Щодо вимог про визнання недійсним договору та скасування рішення про державну реєстрацію, то правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Так, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Фактично ж, аргументи Позивача у позовній заяві зведені до тверджень про відсутність належних повноважень ОК «Граніт» щодо квартири АДРЕСА_1 загальною площею 97,51 кв.м., розташованої на 7 поверсі секції Д будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Втім, жодних належних та допустимих доказів того, що оскаржуваний правочин не відповідає вимогам встановленим ст. 203 ЦК України, іншим вимогам закону не наведено.

При цьому, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується те, що Договір про викуп паю № 15 від 06.01.2016 р. був укладений у повній відповідності до вимог чинного законодавства та в подальшому став підставою для отримання всіх необхідних документів та реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, обидві вимоги позивача є необґрунтованими, відтак не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності за ОСОБА_1 .

Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін (п. 93 Постанови ВП ВС від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18).

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Тобто, стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах (Постанова КГС ВС від 21.03.2019 № 909/175/18).

У постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року N 6-244цс14, від 24 червня 2015 року № 6-318цс15, від 10 лютого 2016 року N 6-2124цс15 висловлена правова позиція, відповідно до якої частиною першою статті 328 ЦК України висловлено правові висновки, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Тобто, зазначеними нормами не передбачено виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення. Порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкту до експлуатації визначено зазначеними нормами, а також цілою низкою підзаконних актів.

Фактично, спірним об`єктом сьогодні стало нерухоме майно із реєстраційним номером 101 - квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 95,1 кв.м. власником якої у встановленому законом порядку зареєстрований ОСОБА_2 .

При цьому, Позивач в обґрунтування своєї позовної вимоги не надав жодних належних та допустимих доказів того, що вона є власником нерухомого майна, а сам по собі Договір № 608 від 09.01.2006 р. жодним чином таке право власності не доводить.

Крім того, позивач не надано доказів того, що об`єкт інвестування за договором №608 від 09.01.2006 року - квартира АДРЕСА_1, загальною площею 97,51 кв.м., що розташована на 7 поверсі секції Д будинку АДРЕСА_1 є тим самим об`єктом, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , а саме - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 95,1 кв.м.

Беручи до уваги, що моментом виникнення права власності на нерухоме майно є момент його державної реєстрації, Позивач не набула у встановленому законом та договором порядку прав саме на квартиру як на об`єкт нерухомого майна. Отже, вимоги Позивача щодо визнання її власником квартири не ґрунтуються на законі, а в їх задоволенні має бути відмовлено.

Аналогічний висновок викладений у п. 110. Постанови ВП ВС від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

Щодо позовних вимог про витребування майна.

Статтею 387 ЦК України закріплено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з положеннями ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Втім, як було наведено вище, Позивач не довела свого права власності на нерухоме майно.

Крім того, Позивач зазначає, що її права та інтереси порушені саме невиконанням зобов`язань за договором про дольову участь у будівництві житла № 608 від 09.01.2006 р., які стосуються передання Позивачу новозбудованого майна та документів необхідних для реєстрації за нею права власності на це майно. Отже, враховуючи те, що Позивач стверджує про перебування у зобов`язальних відносинах, то права позивача мають захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

Аналогічного висновку дійшла ВП ВС у подібних правовідносинах (п. 120 Постанови від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18).

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовної заяви в

повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) та Обслуговуючого кооперативу «Граніт» (Одеська обл., Овідіопольський район, с. Лиманка, Житловий масив «Чорноморка», вул. Мастерська, 2/8) про визнання недійсним договору №15, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності - залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10.07.2020 року.

Суддя: В.Я. Бондар