Дата документу 22.06.2020
Справа № 2-744/2002
У Х В А Л А

22 червня 2020 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді Смирнова В.В.,

при секретарі судового засідання Кочкіній О.В.,

справа № 501/2-744/11

сторони не з`явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області подання державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Чехоніної Тетяни Іванівни про звернення стягнення на нерухоме майно, яке не зареєстровано за боржником в установленому законом порядку з ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Чорноморського міського ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Чехоніної Т.І. звернувся до суду з поданням в якому просить дозволити звернення стягнення на майно боржника, яке фактично належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке не зареєстровано ним в установленому законом порядку, а саме: 77/300 будинку АДРЕСА_1 та частина земельної ділянки, а саме спільна часткова власність - 2/9 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :06:001:0042, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 358451 від 17.07.2008 року.

Свої вимоги приватний виконавець мотивує тим, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження № 15317714 з примусового виконання виконавчого листа №2-744, виданого 17.03.2002 року Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини доходів починаючи з 17.05.2002 року до повноліття дитини. Станом на 14.04.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 73 654,86 грн.. Натомість, за боржником на праві власності зареєстровано автомобіль НОМЕР_1 , ДНВ 04048 НОМЕР_2 , який від 23.07.2012 р. оголошено в розшук. Враховуючи те, що рішення суду залишається невиконаним, просить звернути стягнення на вище зазначене майно.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі (а.с.74).

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 377 ЦПК України питання про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, а також про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено, що 17.05.2002 року Іллічівським міським судом Одеської області було видано виконавчий лист №2-40744/2002 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини доходів починаючи з 17.05.2002 року до повноліття дитини (а.с. 5).

Відповідно заяви ОСОБА_2 від 13.10.2009 року, надано виконавчий лист до виконання (а.с. 7).

Постановою державного виконавця ДВС Іллічівського МУЮ Одеської області Скворцовою Л.Ю. від 15.10.2009 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-744/2002, що виданий Іллічівським міським судом Одеської області від 17.03.2002 року (а.с. 9).

Відповідно акту державного виконавця від 10.03.201 року за участі свідків встановлено місце проживання боржника ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно інформаційної довідки №Б-241 від 11.03.2010 року щодо права власності на нерухоме майно зазначено, що ОСОБА_1 є власникам нерухомого майна, а саме:77/300 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с 11).

Відповідно листа № 30-30-5/679 від 24.05.2012 року, наданого Державним Комітетом України із земельних ресурсів ГУ Держкомзему у Одеській області відділу Держкомзему у місті Іллічівськ Одеської області, зазначено про право власності на 2/9 частки земельної ділянки за боржником ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 358451 від 17.07.2008 року (а.с. 13-14).

Згідно відповіді на запит № 7/3-522,527,256 від 17.05.2012 року, вказано, що за ОСОБА_1 зареєстровано ИЖ 412ИЄ 04048ОЕ (а.с. 15).

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони та його відчуження № В-14/390 від 05.07.2012 року накладено арешт на транспортний засіб боржника ОСОБА_1 , ИЖ 412 НОМЕР_3 днз НОМЕР_4 та оголошено розшук майна (а.с. 17-21).

Відповідно ВП № 15317714 від 06.02.2014 року накладено заборону на відчуження будь якого майна, яке належить боржнику (а.с. 23-27).

Згідно листа «БТІ» ЧМР Одеської області від 18.08.2017 року надано відомості, що за ОСОБА_1 зареєстровано станом на 29.12.2012 року 77/300 частка нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32-47).

Боржник рішення суду самостійно не виконує.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, згідно ч.1 та п.4 ч. 3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Разом із тим, відповідно до ст.76 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи на підставі будь-яких даних, які є доказами. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (статті 77-80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Та відповідно до статті 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Статтею 366 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Виконавцю обов`язково потрібно довести факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача. Дане обумовлено тим, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено черговість звернення стягнення на майно боржника, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається у останню чергу.

В матеріалах, які додані до вказаної заяви не надано підтверджень чи направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження боржнику для виконання, та що боржник її отримав, тому невідомо чи боржник свідомо не виконує рішення суду також суду не надано доказів про проведення необхідних виконавчих дій приватним виконавцем, зокрема не надано доказів, що у боржника недостатньо грошових коштів або іншого, в тому числі, рухомого або нерухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що приватним виконавцем не доведено обставин, що підтверджують передбачені Законом підстави, які б свідчили про необхідність звернення стягнення на нерухоме майно боржника, тому з метою уникнення порушення конституційних прав громадянина на житло, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 260, 440 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Чехоніної Тетяни Іванівни про звернення стягнення на нерухоме майно, яке не зареєстровано за боржником в установленому законом порядку з ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали до Одеського апеляційного суду.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області Смирнов В.В.