Справа № 242/801/20
Провадження № 2/242/684/20
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

1 липня 2020 року м. Селидове

Суддя Селидівського міського суду Донецької області Коліщук З.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення занадто отриманих коштів державної соціальної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення занадто отриманих коштів державної соціальної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Разом з позовною заявою позивач надав клопотання про звільнення від судового збору. Клопотання обґрунтовує тим, що Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради входить до структурного підрозділу Селидівської міської ради, є неприбутковим. Видатки на утримання управління, в тому числі на оплату судового збору здійснюється виключно за рахунок коштів місцевого бюджету, що підтверджується Положенням про управління, затвердженого рішенням сесії міської ради від 20.11.2013 № 6/42-1067 та рішенням від 20.10.2016 року № 129/05/12 Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області. Майновий стан не дозволяє управлінню сплатити судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Кошторисом управління соціального захисту населення Селидівської міської ради на 2020 рік не передбачено видатків на оплату судового збору.

Перевіривши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

В клопотанні про звільнення від сплати судового збору заявник посилається на те, що кошторисом УСЗН Селидівської міської ради на 2020 рік не передбачено видатків на оплату судового збору та УСЗН є неприбутковою організацією.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З наведеного вбачається, що юридичні особи не є суб`єктами, на яких розповсюджується дія законодавства щодо зменшення розміру судового збору, звільнення від його сплати, відстрочення або розстрочення його сплати. Дана норма стосується можливості зменшення розміру судового збору, звільнення від його сплати, відстрочення або розстрочення його сплати лише для фізичних осіб.

Згідно ст. 136 ЦПК України та ст.8 ЗУ «Про судовий збір» підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони. Наведений у клопотанні довід щодо звільнення від сплати судового збору юридичної особи не свідчить про наявність умов, які перелічені у ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

У статті 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (KREUZ v. POLAND, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Наведені у клопотанні доводи УСЗН Селидівської міської ради не можна визнати такими, що унеможливлюють чи утруднюють сплату судового збору, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження відсутності можливості сплатити судовий збір за подання позовної заяви.

Зазначена заявником обставина відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» не є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Положенням статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, а тому суд не надає привілеїв тим чи іншим особам зі сплати судового збору.

З огляду на викладене, клопотання УСЗН Селидівської міської ради про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви задоволенню не підлягає, а тому заявник має сплатити судовий збір у розмірі, визначеному підпунктом 1 пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менш 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більш 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням ціни позову 599,99 грн., розмір судового збору за подання даної заяви становить 2102 грн. 00 коп., який позивачу необхідно сплатити.

У зв`язку з вищевикладеним суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення занадто отриманих коштів державної соціальної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг залишити без руху.

Надати заявнику строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, заяву вважати неподаною та повернути заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя З.М. Коліщук