справа № 176/1152/18
провадження № 2/176/66/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

за участю секретаря судових засідань Петренко Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 03.04.2008 року останній отримав кредит у розмірі 250 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем як позичальником умов кредитного договору станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 34645 грн. 50 коп., яку просить стягнути.

Належним чином сповіщений про день, час і місце розгляду справи позивач ПАТ «ПРИВАТБАНК» свого повноважного представника не направив. До початку судового засідання від повноважного представника за довіреністю Титенко І.С. надійшла письмова заява згідно якої позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити та розглянути справу без її участі (а.с. 178).

Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. До початку судового розгляду подав письмову заяву згідно якої позов не визнав в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Також заявив клопотання про застосування положень позовної давності та просив розглянути справу без його участі.

Суд, дослідив матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін, оцінивши докази у справі, прийшов до наступних висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом фактично встановлено, що від 03.04.2008 року ОСОБА_1 , звернувшись до позивача з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої виявив бажання отримати кредитну картку із встановленням кредитного ліміту на картковий рахунок.

Шляхом підписання зазначеної анкети-заяви між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником прав та обов`язків якого є позивач, як кредитодавцем з одного боку та відповідачем ОСОБА_1 як позичальником з іншого є укладений кредитний договір № б/н від 03.04.2008 року,відповідно до умов якого відповідач отримав бажаний кредит у розмірі 250 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карткуза видом «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується цією заявою, підписаною останнім, відміткою в ній про випуск та отримання картки НОМЕР_1 , відкриття рахунку з зарахуванням кредитних коштів на цю картку від 03.04.2008 року, тобто на момент фактичного виконання умов договору (а.с.11).

Як витікає зі змісту анкети-заяви № б/н від 03.04.2008 року на момент укладання цього договору кредитування за формою приєднання сторони в ній при цьому погодили та зазначили розмір бажаного кредитного ліміту, відсоткову ставку за його користування, умови пролонгації, право банку в односторонньому порядку на збільшення, зменшення чи анулювання кредитного ліміту, погодили та встановили розмір штрафу, фіксовану його частину та відсоткову складову (250 грн + 55% від суми позову) у разі не дотримання умов його виконання.

На підставі анкети-заяви №б/н від 03.04.2008 року відповідачеві було відкрито рахунок та видано платіжну картку № НОМЕР_2 , з її подальшою пролонгацією, а на картковий рахунок було встановлено кредитний ліміт у розмірі 250 грн., який згодом було збільшено. Відповідні обставини були засвідчені особистим підписом позивача в заяві та підтверджуються банківською випискою по картковому рахунку (а.с.98-103).

Особистим підписом відповідача ОСОБА_1 як позичальника підтверджується, що останній отримав кредитну картку та ПІН-код до неї від 17.04.2008 року, а згідно витягу за особовим рахунком з обслуговування кредитної картки почав користуватись кредитними коштами з 18.04.2008 року (а.с. 99)

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей, тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надавши кредитні кошти відповідачеві, що підтверджується заявою, підписаною останнім, про приєднання до умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку, зробленою відміткою та підписом позичальника в ній про випуск та отримання картки, відкриття рахунку з зарахуванням кредитних коштів на цю картку від 17.04.2008 року, тобто на момент фактичного виконання умов договору (а.с.11, 99), що також узгоджується та підтверджується довідкою банку про відкриття та пере випуск карти (а.с. 105), випискою руху коштів за цією основною картою, починаючи з 18.04.2008 року, відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 використовував надані кредитні кошти, у тому числі й після чергового збільшення кредитного ліміту, першу операцію оплати з використанням кредитних коштів здійснив 18.04.2008 року, та остання операція у вигляді розрахунку оплати за купівлю товару в магазині є вчинена 16.05.2012 року (а.с. 98-103).

Висуваючи заявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 як позичальника банк у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримує у борг позичальник), просить стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну та прострочену заборгованість за користування коштами за встановленим лімітом кредитної лінії, а також пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, та проценти за користування кредитними коштами.

Однак, суд вважає не підтвердженою належними відносними і допустимими доказами обізнаність останнього з іншими умовами, які не були зазначені в анкеті-заяві, а передбачались в додатках, зокрема з положеннями Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якими передбачена сплата пені клієнтом у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом (за несвоєчасне погашення тала кредиту та/або процентів), на що банк посилається та обґрунтовує свої вимоги до відповідача ОСОБА_1 у цій частині за договором кредиту, не доведено його згоду на це та прийняття останнім цих умов шляхом підписання як складової договору приєднання, чи що досягнення домовленостей відносно таких положень між сторонами відбулося іншим чином.

Оскільки, як вбачається, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані банком як невід`ємні частини спірного договору на підтвердження позовних вимогдо відповідача, останнім являються не підписані.

При цьому, суд зазначає також на те, що стороною позивача додано до справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування (без дати), в якій зазначені тарифи, однак доказів того, що саме ці тарифи були на час підписання Анкети-заяви, суду не було надано. Так само наданий стороною позивача у справі Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг також не містить даних про час їх прийняття, що в свою чергу позбавляє суд перевірити чи діяли саме вони на момент підписання Анкети-заяви відповідачем, і крім того, цей Витяг не містить умов про пеню.

Встановлені обставини та відповідні ним відносини узгоджуються з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду, зокрема, від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16, від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16, а також у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (14-131цс19), де вказано, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Крім того, ті обставини, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, узгоджуються з правовою позицією та це підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит га сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України.

Так, за зобов`язанням із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із закінченням терміну його виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). При цьому, коли строк за зобов`язаннями не визначений, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. До початку судового засідання ОСОБА_1 подав заяву, в якій просить суд застосувати строк позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, то від 03.04.2008 року відповідачем у справі було підписано анкету-заяву № б/н на отримання відновлювальної кредитної лінії. При цьому, у анкеті не обумовлено строк дії картки та період, на який вона видана. Умовами передбачено пролонгацію дію договору кредиту за відсутності заперечень позичальника. Однак, матеріали справи не містять відомостей про закінчення строку дії картки ОСОБА_1 , у тому числі й у разі її пере випуску. Натомість, матеріалами справи встановлено, що останній платіж був здійснений відповідачем 16.05.2012 року (а.с. 99).

Як вбачається, то з цього моменту та до звернення позивачем з позовом, що підтверджується випискою за особовим рахунком, відповідач не вчинив жодних дій на використання коштів відновлювальної лімітованої кредитної лінії за допомогою картки, не вчиняв оплату за купівлю товару, отримання послуг, переведення коштів, отримання готівки з терміналу, не вносив платежі на погашення.

При цьому суд зазначає, що автоматичне списання від 24.09.2015 року, на погашення простроченої заборгованості з картки 22**57 у сумі 84 гри. 80 коп., яке мало місце та було проведено безпосередньо самим банком, і саме це підтверджується випискою, то списання цих коштів відбулися не за волевиявленням відповідача ОСОБА_1 унаслідок вчинення ним дій особисто, самостійно, а примусово позивачем, через списання грошових коштів.

Що узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного суду від 08.11.2017 у справі №6-2891цс16, у якій роз`яснив, що не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. В анкеті-заяві відповідач давав згоду на погашення заборгованості за кредитом шляхом списання коштів тільки з однієї іншої картки НОМЕР_3 .

За таких обставин, з огляду на те, що у судовому засіданні доведено, що відповідач як позичальник користуючись коштами не виконує зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, однак просив застосувати строк позовної давності, матеріали справи містять відомості про те, що останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 16.05.2012 року, а до суду з позовом банк звернувся у травні 2018 року, поважних причин пропуску строку позивач не зазначив, із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності не звертався, то суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог, за виключенням вимог в частині суми боргу за договором 2500 грн, які були відшкодовані відповідачем вже після звернення з позовом у ході судового розгляду, та щодо яких позивач вимоги не змінив, ціну позову не зменшив, а тому є необґрунтовані, а також за виключенням вимог у частині стягнення заборгованості за пенею, відносно якої у судовому засіданні встановлені обставини, що є всі підстави відмовити за не доведеністю. Суд не застосовує положення строку позовної давності до цих вимог, оскільки у разі обґрунтованості позовних вимог такі будуть самостійною підставою у відмові в позові, а відмовляє з підстав, зазначених вище.

Виходячи з розв`язання позову в порядку ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати лишаються на позивачеві.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 626, 628, 638, 1054, 267 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позові ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя