"22" червня 2020 р.
Справа № 642/1451/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі:

головуючого судді Ольховського Є.Б.,

при секретарі Алімурадовій Т.Я.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення особи що втратила право користування житловим приміщенням

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому вказала що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані але не мешкають з 12.02.20 року її донька ОСОБА_4 та онука ОСОБА_3 , які виїхали на постійне місце проживання за іншою адресою, а саме до квартири АДРЕСА_2 . Оскільки реєстрація відповідачок за спірною адресою перешкоджає позивачці у здійсненні її права власності вона прохає усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення особи що втратила право користування житловим приміщенням .

Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 20.03.20р. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Відповідачам надсилалась копія позовної заяви з ухвалою про відкриття провадження однак правом на відзив вони не скористались.

В судове засіданні відповідачі не з`явились. Про час розгляду справи повідомлялись належним чином.

ОСОБА_1 позов підтримала, пояснила що відповідачі зловживають наркотичними засобами, створюють неможливе сумісне проживання, не сплачують комунальні платежі внаслідок чого було припинено подачу газу. Позивачка була змушена придбати відповідачам квартиру по АДРЕСА_3 куди останні переселилися забравши в лютому 2020 року усі свої речі.

Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

За спірною адресою в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , 1954 р.н., ОСОБА_2 , 1981 р.н. та ОСОБА_3 , 2001 р.н.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2001року.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

В порядку ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Верховний Суд України, висловив у Постанові № 6-709цс16 правову позицію, згідно з якою, частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Матеріалами справи встановлено що відповідачі забрали свої речі та виїхали 12.02.20року. Вказане підтверджено актом сусідів.

Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено що член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Матеріалами справи не підтверджено наявність будь-яких домовленостей між ОСОБА_1 та її донькою з онукою ( ОСОБА_5 ).

З огляду на наведене суду вважає позов передчасним та таким що задоволенню не підлягає. Позивачка не позбавлена права на звернення до суду з дотриманням вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову не підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 13, 81, 141, 258, 264-265, 268 ЦПК України, ст. 64, 109, 116, 150, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення особи що втратила право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Є.Б. Ольховський