Справа № 645/5458/14-ц
Провадження № 6/645/98/20
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Алтухової О.Ю.,

секретар судових засідань Волкова А.Р.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

08 травня 2020 року від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до суду надійшла заява про заміну сторони у виконавчому провадженні при виконанні заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2016 року по справі № 645/5458/14-ц, а саме: стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» замінити на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Заява обґрунтована тим, що 31 жовтня 2019 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК`Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №1-10/19, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № ML-702/1050/2008 від 28 липня 2008 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 та всіма договорами забезпечення перейшло до ТОВ «ФК» Довіра та Гарантія».

Представник заявника ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності (Вх.№13943).

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 442 ЦПК України закріплено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Дана стадія судового провадження розпочинається з моменту відкриття виконавчого провадження тобто винесення державним виконавцем відповідної постанови і закінчується у випадках, передбачених ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження з моменту його відкриття і до моменту його закінчення. А відповідно до вимог ч. 5 ст. 442 ЦПК України і до моменту відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 жовтня 2014 року (справа № 645/5458/14) задоволені позовні вимоги ТОВ ОТП Факторинг Україна, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна заборгованість за кредитним договором №ML-702/1050/2008 від 28.07.2008 року у сумі 2 818 451 грн, 44 коп. та судові витрати в сумі 3 654,00 грн. Рішення набрало законної сили (а.с. 63-66).

На підтвердження того, що з виконавчого провадження вибув стягувач ТОВ «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» суду надано наступні докази: 1) Договір факторингу №1-10/19 від 31 жовтня 2019 року, відповідно до п.п. 1.1, 1.3 вказаного договору клієнт передає (відступає) Фактору право грошової вимоги, а Фактор приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, стає кредитором за Кредитними договорами. За цим договором Фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами; 2) Форму акту прийому передачі документації (додаток до договору факторингу №1-10/2019 від 31 жовтня 2019 року), проте вказана форма акту не містить всіх необхідних даних, а саме не заповнені графи документу, які повинні бути заповнені, «ПІБ позичальника», «№ кредитного договору», номер акту, його дата та інші відомості; 3) Повідомлення про відступлення прав вимоги, яке також не містить всіх необхідних даних, а саме не заповнені графи документу, які повинні бути заповнені («ПІБ позичальника», «№ кредитного договору», «Дата укладання кредитного договору», дані про отримувача, його розрахунковий рахунок та інше); 4) Договір відступлення за договорами застави, що нотаріально посвідчені, вказаний договір також не містить всіх необхідних даних, а саме не заповнені графи документу, які повинні бути заповнені, зокрема, підпис приватного нотаріуса, та номер в реєстрі, за яким зареєстровано договір; 5) Договір відступлення за договорами іпотеки, що нотаріально посвідчені, вказаний договір також не містить всіх необхідних даних, а саме не заповнені графи документу, які повинні бути заповнені, зокрема, підпис приватного нотаріуса, та номер в реєстрі за яким зареєстровано договір; 6) Форму розрахунку заборгованості, яка не містить всіх необхідних даних, а саме не заповнені графи документу, які повинні бути заповнені; 7) Акт №1 приймання передачі Реєстру Боржників від 05 листопада 2019 року до Договору факторингу від 31 жовтня 2019 року №1-10/2019; 8) Реєстр боржників; 9) Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань; 10) Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с.75-89).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України, та частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи зі змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки у ній прямо визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2019 року по справі № 756/913/16-ц.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

Відповідно до ч. 3 ст 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальними засадами, встановленими ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів).

Суд, враховуючи вище викладене, та той факт, що заявником на обґрунтування заявлених вимог про заміну сторони виконавчого провадження надано документи, при досліджені яких не можливо встановити всі обставини справи, через неповне відображення необхідних відомостей в документах, приходить до висновку про відмову в задоволені заяви в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 260, 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - залишити без задоволення.

Копію ухвали направити учасникам судового розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено 24.06.2020 року.

Суддя: