Провадження №2/760/6296/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

13 липня 2020 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , який діє в інтересах: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: слідчий Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області Олійник Андрій Вікторович, Баришівська державна нотаріальна контора Київської області, Березанський міський суд Київської області про визнання недостовірною інформації,-

встановив:

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким:

- визнати недостовірною інформацію про позивача з братом та їхню родину «сім`ю ОСОБА_8 », а саме:

1) недостовірність актового запису про розлучення батьків у 1958 році;

2) недостовірність актового запису від 20.11.1958 про шлюб батька з мешканкою м. Березань ОСОБА_5 ;

3) недостовірність свідоцтва НОМЕР_1 від 20.02.1966 про право власності на весь будинок на батька ОСОБА_3 (покійного);

4) недостовірність інформації щодо членства сім`ї ОСОБА_9 в колгоспному дворі в по господарській книзі за 1955-1957 роки;

5) недостовірність інформації щодо заповіту батька за 1989 рік на ім`я ОСОБА_1 на весь будинок, посвідченого секретарем Березанської міської ради Кохан М.М.;

6) недостовірність інформації використаної нотаріусом державної Баришівської нотаріальної контори для видачі двох свідоцтв про право власності та на спадщину мешканці м. Березань ОСОБА_5 ;

7) недостовірність інформації використаної Березанським міським судом у постановленому рішенні від 17.02.2007 по справі №2-149/2007 на підставі неправдивих показів та наданих сфальшованих доказів відповідачами по справі;

- зобов`язати Баришівську нотаріальну контору та Березанський міський суд вилучити недостовірну інформацію щодо позивача з його братом та їхньої сім`ї, яка знаходиться у спадковій справі батька позивача та у постановлених рішеннях Березанського міського суду і зазначена ними вище у позовних вимогах.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до норм чинного ЦПК України, у позовній заяві почергово повинно бути викладено по кожній позовній вимозі: зміст позовної вимоги, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує цю позовну вимогу та зазначення доказів, що її підтверджує, наявність підстав для звільнення від доказування.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин підстави також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше - для визначення предмета доказування по даній справі.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України.

Згідно з ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач, якими можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

Враховуючи вимоги ст.46, 47 ЦПК України відповідач повинен мати процесуальну правоздатність та процесуальну дієздатність.

Виходячи з норм чинного законодавства, фізична особа наділяється цивільною правоздатністю та цивільною дієздатністю, які припиняються у момент смерті особи.

Позивач ОСОБА_1 звертається до суду зазначаючи, що останній діє в інтересах безвісти відсутнього ОСОБА_2 , в інтересах покійного ОСОБА_3 , в інтересах покійної ОСОБА_4 до відповідачів покійної ОСОБА_5 , покійного ОСОБА_6 .

Враховуючи вищенаведене, сторонами не можуть бути померлі особи.

У зв`язку з вищевикладеним, виникає необхідність в конкретизації кола осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, в порушення вимог п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, звертаючись до суду позивач не надає до суду копії свідоцтв про смерть осіб, яких залучає до участі в розгляді справи, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та не додає копію рішення суду про встановлення безвісти відсутнього ОСОБА_2 .

Щодо рішення суду про визнання безвісти відсутнім ОСОБА_2 слід зазначити, що судові рішення підлягають засвідченню згідно з Інструкцією з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказам ДСА України від 17 грудня 2013 року № 173 та Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07 квітня 2003 року «ДСТУ 4163-2003», відповідно до яких відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 [підпису].

Виходячи з даних нормативних актів, повноваження на засвідчення судових рішень має виключно відповідна судова інстанція. Тому позивачу необхідно у відповідності до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України надати копію вищезазначеного рішення.

Крім того, позивачі звернулися до суду з цивільним позовом у кримінальному провадженні №0000019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, про визнання інформації недостовірною.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Частина 3 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 03 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зобов`язує суди при вирішенні питання про відкриття провадження у справі перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, дотримання позивачем вимог, передбачених відповідним процесуальним законодавством України, а також юрисдикційну підсудність.

З позовної заяви вбачається, що позивачі просили розглянути цивільний позов саме в порядку кримінального судочинства при цьому посилаючись на норми Цивільного процесуального кодексу України.

Права та обов`язки цивільного позивача у кримінальному провадженні виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення. Цивільний позивач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень потерпілому ( ст. 61 КПК України).

Відповідно до ч.1, 5 ст.128 Кримінального процесуального кодексу України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Чинним законодавством передбачено подання цивільного позову про відшкодування майнової та/або моральної шкоди в рамках відповідного кримінального провадження до початку судового розгляду. При цьому розгляд такого позову має здійснюватися за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом, тобто за правилами іншого, ніж цивільне, судочинства.

Таким чином, позивачам необхідно, з урахуванням ст.128 КПК України, обґрунтувати звернення до суду з цивільним позовом про визнання інформації недостовірною у кримінальному провадженні.

Позивач ОСОБА_1 звертається до суду в інтересах ОСОБА_2 зазначаючи, що він діє від імені останнього на підставі довіреності та згідно припису ст.1158 ЦК України.

Однак, згідно з ч.2 ст.15 ЦПК України, яка діє на момент звернення позивача до суду, представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правова допомога), крім випадків, встановлених законом.

В той же час, частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) або через представника.

В силу положень ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Пп.11 п.16-1 ч.16 Закону України «Про внесення змін до Конституції України» (щодо правосуддя) передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Відповідно до розділу XV перехідних положень Конституції України, представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України"Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Однак, як вбачається з поданої заяви, остання підписана позивачем ОСОБА_1 , який начебто діє на підставі довіреності та не долучено до заяви підтвердження, що останній є адвокатом.

Згідно з ч.1,2 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Відповідно до ч.7 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.2 ст.62 ЦПК України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Згідно із ч.1 та 3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Отже, на момент звернення до суду позивачем ОСОБА_1 не підтверджено належними документами його право на здійснення представництва у даній справі ОСОБА_2 та не долучено до позовної заяви доказів того, що ОСОБА_1 є адвокатом. Між тим, матеріали справи взагалі не містять будь-якої довіреності на яку посилається позивач ОСОБА_1 щодо представництва інтересів ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що за рішенням суду його брат визнаний безвісно відсутнім.

Крім цього, слід зазначити, що частиною другою статті ст.60 Цивільного процесуального кодексу України визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, а також у малозначних справах. Так, під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Разом з тим, дані винятки стосуються представництва лише в суді першої інстанції під час розгляду трудових спорів та малозначних справ у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки, відповідно до ч.2 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України таке представництво здійснюється під час розгляду спору, а саме під час розгляду трудових спорів та малозначних справ.

Відповідно до ч.1 ст.277 Цивільного процесуального кодексу України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Тобто позивачу ОСОБА_1 необхідно долучити до матеріалів позовної заяви долучити належні докази, які підтверджують процесуальну дієздатність останього щодо представництва інтересів ОСОБА_2 , передбачених ст.ст. 58, 60 Цивільного процесуального кодексу України.

Посилання позивача ОСОБА_1 на ст.1158 ЦК України, щодо підстав представництва інтересів інших позивачем є безпідставними та необґрунтованими з точки зору чинного законодавства.

Виходячи з прохальної частини позовної заяви, позивачем пред`явлено вимоги щодо визнання недостовірною інформації до Баришівської державної нотаріальної контори Київської області та Березанського міського суду Київської області, які визначені позивачем як треті особи без самостійних вимог щодо предмету позову. Однак, позовні вимоги можуть бути пред`явлені до відповідачів діями або бездіяльністю яких порушені права або інтереси передбачені законом або іншим способом. Позовні вимоги до третіх осіб не передбаченні чинним цивільно-процесуальним законодавством України.

За приписами частини першої статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, саме останній є особою, яка є процесуальним суб`єктом, який на думку позивача, своєю діяльністю (діями або бездіяльністю) порушив його права та до якого позивач направляє свої позовні вимоги (свій позов) звернувшись при цьому до органу суду.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношень, з приводу яких виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, позивачу потрібно обґрунтувати та конкретизувати вимоги щодо осіб права та інтереси яких зачіпаються в позовній заяві, ідентифікувати їх, визначитись з належним колом осіб, тобто сторонами у справі, зазначити повне найменування (ПІП), місцезнаходження та засоби зв`язку, надати копію позову з додатками відповідно до кількості сторін у справі. У разі збільшення кількості позовних вимог сплатити судовий збір пропорційно позовним вимогам.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Однак, позивачами не викладені обставини щодо того, яка саме недостовірна інформація міститься в актових записах, свідоцтві про право власності, інформації щодо членства в колгоспному дворі погосподарській книзі, заповіті та інших інформаціях, що може бути підставою для встановлення недостовірності інформації.

Крім того, позивачам необхідно обґрунтувати підстави звернення до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю з даним позовом.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначає, що звільнений від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_1 не відноситься до категорії позивачів, оскільки предметом позову є визнання недостовірною інформації.

Позовна заява не відповідає вимогам ч.4 ст.177 ЦПК України, відповідно до яких до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фінансовому розмірі.

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Частиною 7 ст.6 Закону України «Про судовий збір», передбачено, що у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01.01.2020 № 3674-VI, розмір ставки судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже позивачам необхідно сплатити: судовий збір за:

- вимогу немайнового характеру щодо визнання інформації недостовірною;

- зобов`язання вилучити недостовірну інформацію.

Таким чином, позивачам необхідно сплатити судовий збір окремими платіжними документами у відповідному розмірі на наступні реквізити: отримувач коштів: УК у Солом`янському районі/Солом`янський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA0026010, код класифікації доходів бюджету: 22030101, за подачу позову.

Дослідивши матеріали справи, до позовної заяви не додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, що передбачає ст.177 ЦПК України.

Крім того, позивачі разом з позовною заявою надає ряд клопотань про витребування доказів.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.84 ЦПК України, у клопотанні повинно бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Однак, позивачі не зазначають вжиті заходи для отримання зазначених у клопотаннях доказів та не зазначають причин неможливості отримання доказів, які останні просять витребувати.

Частиною 2 ст.116 ЦПК України, способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Частина 3 ст.117 ЦПК України, передбачає, що за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01.01.2020 № 3674-VI, розмір ставки судового збору за забезпечення доказів або позову, яка подана фізичною особою становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже позивачу необхідно сплатити за кожне клопотання окремо судовий збір за забезпечення доказів в розмірі 420,40 грн за кожне клопотання на наступні реквізити: отримувач коштів: УК у Солом`янському районі/Солом`янський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA0026010, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Тобто, позивачам необхідно надати суду докази звернення до зазначених у клопотаннях установ, з подальшою відмовою останніх у наданні доказів або використати своє право на звернення до суду з клопотанням про витребування доказів у порядку передбаченому ст.116 ЦПК України та сплатити судовий збір відповідно до ч.3 ст.117 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч.8 ст.43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Частиною 5 статті 95 ЦПК України передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення, одночасно підтверджуючи достовірність наданої копії доказу.

Незасвідчені або неправильно засвідчені копії документів можуть бути належними, проте недопустимими доказам, оскільки у випадках передбачених законодавством певні обставини справи повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Жоден з долучених до позовної заяви документів не містить підпис позивачів із зазначенням дати, - на підтвердження відповідності копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у позивачів.

Крім того, в порушення вимог п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачі не підтверджують, що ними не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на їх усунення.

На підставі викладеного вище, позовну заяву потрібно залишити без руху та надати позивачам строк для усунення зазначених недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Недоліки необхідно усунути шляхом виконання всіх вимог зазначених в цій ухвалі суду та поданням позовної заяви в новій редакцій відповідно до кількості осіб залучених до участі у справі.

Роз`яснити позивачам, що в разі невиконання вимог ухвали суду, заява, відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України буде вважатися неподаною і повернута позивачам.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , який діє в інтересах: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: слідчий Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області Олійник Андрій Вікторович, Баришівська державна нотаріальна контора Київської області, Березанський міський суд Київської області про визнання недостовірною інформації - залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачам, що у разі не усунення недоліків позовної заяви, позов буде вважатися неподаним та повернутий позивачам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - Г.О. Козленко