Справа № 315/244/19
Номер провадження № 2/315/25/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року Гуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого: судді Яроша С.О.

при секретарі: Браціло І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом Гуляйпільського районного споживчого товариства до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та стягнення заборгованості за користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

04.03.2019 року до суду звернувся представник Гуляйпільського районного споживчого товариства з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та стягнення заборгованості за користування житлом.

В позові представник посилався на те, що 22.04.1992 року позивач надав відповідачу як працівнику організації службову квартиру АДРЕСА_1 , з 1999 року відповідач не проживає у житлових приміщеннях квартири АДРЕСА_1 без поважної причини, 29.03.2013 року позивач зареєстрований власником квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, прохав усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняти відповідача з реєстрації та стягнути з неї заборгованість за користування житлом за три роки в сумі 5862,50 грн., стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

28.03.2019 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. позовна заява прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкрите судове засідання на 17.05.2019 року.

17.05.2019 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду по суті у відкрите судове засідання на 05.06.2019 року.

07.10.2019 року до суду звернувся представник відповідача ОСОБА_2 з додатковими поясненнями, в яких посилалася на те, що відповідач та її чоловік з 1992 року зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , посилалася на ст.ст. 51, 116, 118, 123-126 ЖК УРСР, ст.47 Конституції України, відповідач пропрацювала в організації з 04.07.1983 року по 29.12.1998 року, а саме більше 10 років, посилалася на рішення Європейського Суду щодо виселення, вважала, що виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення не відповідатиме критеріям п.2 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вважала, що відповідач не втрачала інтересу щодо квартири, прохала в задоволенні позову відмовити.

05.12.2019 року до суду звернувся представник відповідача ОСОБА_2 з додатковими поясненнями, в яких посилалася на те, що позивач змінив предмет та підстави позову, тоді як відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України таке право у позивача є тільки до початку розгляду справи по суті, тоді як додаткові докази, які надані представником позивача, надані після закриття підготовчого провадження у справі, прохала відмовити у задоволенні позову.

14.01.2020 року до суду звернувся представник позивача ОСОБА_3 , в яких посилалася на те, що відповідач з 16.06.2016 року є власником будинку АДРЕСА_2 , відповідач не є власником ні співвласником спірної квартири, з 1990 року в квартирі не мешкає, чим чинить перешкоди, фактично проживає зі своїм чоловіком за адресою: АДРЕСА_3 , вважала, що факт відсутності договору про надання послуг не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг, так як обов`язок відповідача щодо оплати послуг на утримання квартири передбачений п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572.

Представник позивача ОСОБА_3 позов підтримала, суду пояснивши, що 22.04.1992 року позивач надав відповідачу як працівнику організації службову квартиру АДРЕСА_1 , з 1999 року відповідач не проживає у житлових приміщеннях квартири АДРЕСА_1 без поважної причини, 29.03.2013 року позивач зареєстрований власником квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, прохала усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняти відповідача з реєстрації та стягнути з неї заборгованість за користування житлом за три роки в сумі 5862,50 грн., стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Відповідач позов не визнала, суду пояснивши, що квартира була їй надана в зв`язку з роботою, вони мешкали у ній з чоловіком та дітьми, у 2010 році придбали житловий будинок у с. Залізничне Гуляйпільського району Запорізької області, у квартирі відсутнє опалення, електроенергія, водопостачання, прохала в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 вважала, що позов не підлягає задоволенню, так як відповідач знялася з реєстрації за спірною квартирою, чим самостійно усунула перешкоди в її користуванні, договір про надання послуг на утримання квартири між сторонами не укладався, прохала в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що мешкає у сусідньому з відповідачем під`їзді будинку з 10.12.1996 року до 2000 року, знає відповідача по сумісній роботі, остання проживала в квартирі 8-10 років, не пам`ятає коли останній раз її бачила.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вселилась в квартиру, на яку був виданий ордер з зеленою стрічкою, так як працювали вдвох в райпо, не проживали в квартирі, так як не було належних умов для проживання, провели автономне опалення, водопостачання, відповідач не мешкає у своїй квартирі, вони інколи зустрічаються з відповідачем біля під`їзду будинку, весною 2018 року вона була у квартирі відповідача, бачила у квартирі одяг і взуття, спальня була порожня.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що отримав ордер у 1992 році від Придніпровської залізниці, йому відомо, що відповідач також вселився у квартиру у 1992 році, опалення у будинку не було, у квартирі води немає, електропостачання немає, санвузол не працює, коли бував у квартирі у відповідача, то бачив у квартирі речі господарів, меблі, останні не проживають більше 5 років, але навідуються до квартири.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що є чоловіком відповідача, мешкає в квартирі з 1992 року, в квартирі знаходиться газова плитка, влітку вони відвідують квартиру, взимку не відвідують, до квартири не підведено електроенергію, водопостачання, в 2010 році вони з дружиною придбали будинок у селищі Залізничне Гуляйпільського району Запорізької області, діти дорослі, мають свої сім`ї, зареєстровані в будинку, але мешкають з сім`ями у м. Дніпрі, був зареєстрований у квартирі з 1992 року по 2010 рік, опалення відключили у 1995-1996 роках, договірних стосунків з власником не було.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини:

27.06.1983 року відповідач звільнена по переводу в Гуляйпільське райспо за ст.36 п.5 КЗпП УРСР, що підтверджується записами в графі «Відомості про роботу» в трудовій книжці.

01.10.1990 року Гуляйпільське райпо реорганізовано в Гуляйпільську райспоживспілку, що підтверджується записами в графі «Відомості про роботу» в трудовій книжці.

27.10.1992 року відповідач зареєстрована за адресою: квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією її паспорта.

29.12.1998 року відповідач звільнена за власним бажанням, що підтверджується записами в графі «Відомості про роботу» в трудовій книжці.

04.06.2013 року позивач отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується його копією.

16.06.2016 року відповідач на підставі договору купівлі-продажу придбала житловий будинок АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

11.06.2020 року відповідач знята з реєстрації за адресою: квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією її паспорта.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.2 п.7 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення.

Правовідношення, які виникли між сторонами регулюються ст.391 ЦК України.

Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються cт.ст. 391, 401, 402, 598 ЦК України, ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року №1382-VII401.

Так відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадах, встановлених договором або за законом.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач з позовом до особи, якій надав право на користування житловими приміщеннями своєї квартири шляхом проживання та реєстрації її місця проживання у належній йому на праві власності квартирі, з вимогою про усунення перешкод у праві користування квартирою шляхом визнання її втратившою право користування житловими приміщеннями квартири в зв`язку з відсутністю її без поважної причини понад шість місяців.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.2 п.7 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення.

Відповідно до ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, судом встановлено, що позивач як власник житлових приміщень квартири АДРЕСА_1 звернувся до суду з вимогою до відповідача, який не користується цією квартирою без поважних причин більше 6 місяців, чим створює перешкоди власнику у праві користування належною йому квартирою.

Порушене право позивача на користування квартирою підлягає судовому захисту шляхом визнання втратившою право користування квартирою без поважних причин більше 6 місяців.

А тому позов в цій частині підлягає задоволенню як такий, шо ґрунтується на законі, підтверджений обставинами, встановленими судом під час перевірки наданих суду належних та допустимих доказів.

Вимога позивача про стягнення заборгованості за користування житлом за три роки в сумі 5862,50 грн. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 208 цього кодексу.

Відповідно до ч.1 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послуги, які споживаються в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач не надав суду достовірного, належного та допустимого письмового доказу укладення між сторонами договору про надання послуг.

За таких обставин суд не бере до уваги посилання представника позивача як на обов`язок відповідача, який виникає з закону, а саме з п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, так як останній розповсюджується на невизначене коло осіб і не носить індивідуалізований обов`язок відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позов задоволено частково в частині однієї позовної вимоги, яка оплачена позивачем в розмірі 1921 грн., то суд відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати на оплату судового збору в сумі 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 3-5, 8-11, 89, ч.1 141, 263-266, 268 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 386, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Гуляйпільського районного споживчого товариства до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та стягнення заборгованості за користування житлом задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася с. Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, втратившою право користування житловими приміщеннями квартири АДРЕСА_1 в зв`язку з відсутністю в житлових приміщеннях без поважних причин більше шести місяців.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Гуляйпільського районного споживчого товариства судові витрати в сумі 1921 грн.

Повний текст рішення буде складений 24.06.2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Ярош С.О.