Дата документу 07.07.2020
Справа № 501/1719/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі головуючого судді Петрюченко М.І.

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

третя особа: Чорноморська міська рада Одеської області в особі служби по справам дітей

предмет та підстави позову: про позбавлення батьківських прав,

учасники справи

представник позивача - адвокат Дубінчук Ж.М.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Нянчук О.М.,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Дубінчук Ж.М. 27 червня 2018 року (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (далі відповідач) про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З донькою відповідач не проживає, дитиною не опікується, у її вихованні участі не приймає, у 2013 році вона зверталась до суду про позбавлення відповідача батьківських прав, але свої вимоги залишила без розгляду, надала відповідачу можливість поновити відносини з дитиною, хоча за рішенням суду з відповідача стягнуті аліменти, але відповідач самоусунувся від участі в вихованні та утриманні дитини, і на час звернення до суду з даним позовом існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 85204,03 грн., в зв`язку з чим просить позбавити відповідача батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини.

В судовому засіданні представник позивача просила суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник просили суд відмовити в задоволенні позову, надав письмові пояснення (а.с.109-110) та відзив на позов (а.с.162-167, посилаючись на те, що влітку його донька ОСОБА_3 разом з позивачем без його відома виїхала на постійне місце проживання в Російську Федерацію і він був фізично позбавлений можливості бачитись з донькою, піклуватись про її фізичний та духовний стан, повноцінно приймати участь в її вихованні. Всі його спроби зв`язатись через мобільний телефон з його колишньою дружиною ОСОБА_1 позитивного результату не принесли. Також відповідач вказує у відзиві, що висновок органу опіки та піклування має бути викладений на бланку державних адміністрацій, до нього повинні долучатись акти обстеження умов життя заявника та інші документи. Висновок органу опіки є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини. Думка неповнолітньої дитини не досліджувалась судом.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник третьої особи надала до суду заяви (а.с.68, 114, 137, 142, 208, 221), в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі та заявила клопотання про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Представник позивача 12.04.2019, 01.11.2019 надав до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с.130, 180).

Представник відповідача 21.05.2019, 11.07.2019, 19.09.2019, 11.06.2020 надав до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с.136, 156, 172, 222).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.09.2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: Чорноморська міська рада Одеської області в особі служби по справам дітей) про позбавлення батьківських прав - задоволено повністю, яким позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, ідентифікаційний номер відсутній, уродженки м. Іллічівська Одеської області (76-81).

15 лютого 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по даній цивільній справі (а.с.85, 107-110).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.03.2019 заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06.09.2018 року скасовано, справу призначено до розгляду (а.с.120-121).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12). Її батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с.11).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах №23/8072 від 06 червня 2018 року, складеної державним виконавцем Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 (відповідача) на 31 травня 2018 року складає 85204,03 грн. (а.с.15).

Відповідно до ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 31 травня 2013 року по справі № 501/1245/13-ц справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських права залишено без розгляду (а.с.16).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради як органу опіки та піклування №1-17-575 від 21 серпня 2018 року (а.с.52-53), доцільно позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки про встановлення думки малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеної 09.08.2018 в результаті співбесіди встановлено, що ОСОБА_7 свого рідного батька знає, але з ним не спілкується. Батько її матеріально не забезпечує, на свята та день народження не вітає, в останній раз вона з ним спілкувалась 5 років тому назад, весь цей час батько жодного разу їй не телефонував та не вийшов на зв`язок в соціальних мережах, бачити його вона не має бажання. Своїм батьком вважає другого чоловіка матері ОСОБА_8 , якого вона дуже любить та хоче щоб він її удочерив (а.с.54).

Постановою слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіпольського ВП ГУНП в Одеській області закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за заявою ОСОБА_2 (а.с.200) про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146 КК України (а.с.198-199).

В ході проведення досудового розслідування вищевказаного кримінального правопорушення встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до поліції з приводу того, що його колишня дружина ОСОБА_1 разом з їх спільною дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без його дозволу виїхала за межі України.

В ході надання пояснень, ОСОБА_1 повідомила, що за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області їй надано дозвіл на виїзд дитини за межі України, тощо.

V. Оцінка Суду.

А. Щодо позбавлення батьківських прав.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).

Для Суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому "якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції).

Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, Суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими:

Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Так само, Суд знаходить, що втручання у право відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані.

Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач практично весь час з моменту розірвання шлюбу, життям доньки не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню донькою загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною належного виховання, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини, виходячи із положень статей 164-167 СК, є підставою для позбавлення батьківських прав..

Так, згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах №23/8072 від 06 червня 2018 року, складеної державним виконавцем Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 (відповідача) на 31 травня 2018 року складає 85204,03 грн. (а.с.15).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснив, що дійсно має борг по сплаті аліментів, він взмозі сплачувати аліменти на дитину, але не буде їх сплачувати на депозитний рахунок ДВС, посилаючись на те, що позивачка не надала йому реквізити рахунку, на які він буде сплачувати аліменти та поки позивачка не буде перешкоджати у спілкуванні з дитиною він не буде сплачувати аліменти.

Також, відповідач не навів докази, що позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з його дитиною.

Стосовно твердження відповідача та його представника у відзиві про те, що висновок органу опіки та піклування має бути викладений на бланку державних адміністрацій, до нього повинні долучатись акти обстеження умов життя заявника та інші документи, висновок органу опіки є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини, суд не приймає до уваги, оскільки доказів того, що даний висновок не відповідає документу, який видається виконавчим комітетом Чорноморської міської ради Одеської області, як органом опіки та піклування, суду не надано.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. The Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також, суд звертає увагу, що до вказаного висновку долучена довідка про встановлення думки малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який досліджено судом в ході розгляду справи.

Так, згідно довідки про встановлення малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеної 09.08.2018 в результаті співбесіди встановлено, що ОСОБА_7 свого рідного батька знає, але з ним не спілкується. Батько її матеріально не забезпечує, на свята та день народження не вітає, в останні раз вона з ним спілкувалась 5 років тому назад, весь цей час батько жодного разу їй не телефонував та не вийшов на зв`язок в соціальних мережах, бачити його вона не має бажання. Своїм батьком вважає другого чоловіка матері ОСОБА_8 , якого вона дуже любить та хоче щоб він її удочерив (а.с.54).

Отже, не знаходять свого підтвердження посилання відповідача, що думка неповнолітньої дитини не досліджувалась судом.

Проте, в цій ситуації Суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання доньки без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав").

Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі „Мамчур проти України".

Повертаючись до обставин даної справи та оцінюючи проблему забезпечення як найкращих інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

В ситуації, що розглядається розлучення відповідача з донькою в першу чергу відбулось, ще після розірвання шлюбу батьками в 2012 році при ініціативі відповідача, який протягом тривалого часу не виявив бажання вчинити будь-які дії пов`язані з відновленням свого зв`язку із донькою. Навіть в період після проведення підготовчого судового засідання і до судового розгляду, а потім після скасування заочного рішення по даній справі відповідач жодним чином не продемонстрував Суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною, не погасив заборгованість по аліментам, яка існує і досі, тому в такій ситуації, на думку Суду, без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні ним своїх батьківських обов`язків.

Також, важливим для Суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним та донькою не зміняться в бік розлучення батька з дитиною, які разом не проживають з 2012 року.

Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про неповнолітню дитину, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дитини.

Отже, Суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію прав дитини.

Крім того, Суд звертає увагу, що взаємовідносини між донькою на батьком склались таким чином, що дитина протягом більшого періоду свого життя проживає окремо від батька, а тому в даній ситуації Судом будуть враховані "інтереси дитини" в широкому розумінні на поняття сім`ї (включаючи біологічних батьків) (стаття 5 Конвенції про права дитини).

Суд повторює, що важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він з донькою не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю донькою.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та донькою.

Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169).

В даних правовідносинах Судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача, в його сімейне життя та при визначенні „якнайкращих інтересів дитини".

Зокрема, враховуючи складність питання, що розглядається було призначено підготовче судове засідання, судовий розгляд справи, в яке були викликані всі сторони, була забезпечена участь в розгляді справи органу опіки та піклування, які мали можливість перевірити умови проживання дитини, питання вирішувалось з наданням можливості відповідачу, як висловити свою думку, так і змінити своє відношення до виховання та утримання дитини.

Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку Судом на перше місце ставляться „якнайкращі інтереси дітей", оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.97 року, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.10ЦПК України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п.1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті вимог.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно чч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката,несуть сторони,крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, згідно квитанції № 170-25021Р/1 від 25 червня 2018 року (а.с.1) позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. та відповідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 98 від 08 червня 2018 року сплачено 6000 грн. (а.с.30) за надання правової допомоги, загальна сума витрат складає 6704,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263, 265 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: Чорноморська міська рада Одеської області в особі служби по справам дітей) про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

2. Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, ідентифікаційний номер відсутній, уродженки м.Іллічівська Одеської області.

3. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати у розмірі 6704,80 грн.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

7. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

8. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

9. Повний текст рішення виготовлено 07 червня 2020 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко