Справа № 405/6992/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дерев`янко А.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що їй належить частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у якому зареєстровані мати ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_3 , яка не проживає там з 2007 року та комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не бере. При цьому, відповідач добровільно знятися з місця реєстрації не бажає, у зв`язку з чим, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних платежів, які не надаються, але нараховуються за відповідачем. Також дана обставина впливає на призначення позивачу субсидії на житлово-комунальні послуги. Вказала, що відповідач вже тривалий час проживає зі своїм співмешканцем за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач та інші члени сім`ї перешкод у користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинили. Вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою відсутністю без поважної причини за місцем реєстрації. За таких обставин просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.10.2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили, що позивач є власником 27/50 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка була подарована її матір`ю, яка також зареєстрована та проживає за цією адресою. При цьому, за цією адресою зареєстрована, але не проживає з 2007 року відповідач, яка участі в утриманні будинку не бере, комунальні послуги не оплачує.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона дійсно не проживає у вказаному будинку з 2007 року. При цьому, вона проживає за місцем реєстрації свого чоловіка, однак вона не може в подальшому бути там зареєстрована, оскільки подала заяву про розірвання шлюбу. Зазначила, що витрати на утримання будинку вона не несе, комунальні послуги не оплачує, оскільки не має такої можливості. Вказала, що вона до 2017 року відвідувала свою хвору матір ОСОБА_5 та допомагала їй. У 2018 році вона посварилися з матір`ю і певний час вони не спілкувались. В той же час позивач оформила будинок на себе. Також зазначила, що вона намагалася потрапити до вказаного будинку, щоб поспілкуватися з матір`ю, однак їй позивачем чинилися перешкоди, у зв`язку з чим вона зверталася до правоохоронних органів. Вказала, що зазначені позивачем сусіди не могли спостерігати хто проживає у вказаному будинку і до того ж вони відмовляються від своїх пояснень щодо факту непроживання відповідача у вказаному будинку. Також вказала, що вона оскаржує в судовому порядку право власності матері на вказаний будинок, яке в неї виникло на підставі рішення суду від 2001 року. Дана справа перебуває на розгляді у Верховному Суді. При цьому договір дарування, за яким ОСОБА_5 подарувала частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 позивачу, нею не оскаржується.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Поштова кореспонденція, направлена судом на адресу ОСОБА_4 , повернута з відміткою «адресат відсутній», тому вона вважається повідомленою відповідно до норм п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 27/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування частки житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель від 24.07.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П., за яким ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 вказане нерухоме майно, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2018 року № 131875536 (а.с. 9-10, 11).

Крім того, як вбачається з договору дарування земельної ділянки від 24.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П., та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2018 року № 131882298 ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :48:416:0044 площею 0,0400 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7, 8).

Також, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.04.2019 року № 164976332 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки кадастровий номер :48:416:0043 площею 0,0419 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Згідно відповідей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області, Відділу реєстрації місця проживання особи Міської ради міста Кропивницького, будинкової книги відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 10.10.1984 року. (а.с. 15-20, 23, 24).

Відповідно до довідки Квартального комітету № 3 Подільського району м. Кропивницького від 30.07.2019 року № 379 відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає там з 2007 року (а.с. 54).

Як вбачається з акту про непроживання, складеного сусідами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підписи яких засвідчені головою Квартального комітету № 3 Подільського району м. Кропивницького Березою Л.В., відповідач ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає там протягом 10 років (а.с. 21).

Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі, осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі, у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.11.2018 року у справі № 591/4595/16-ц.

Більш того, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-158цс14).

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм право користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК України не є членом сім`ї позивача, оскільки проживає окремо та спільного господарства з нею не веде.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав є припинення дії, яка порушує право, пов`язаний зі вчиненням іншою особою дій, спрямованих на порушення права, належного особі (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦПК України). Так, зокрема, такий позов може бути подано у випадку, коли іншою особою чиняться перешкоди у здійснення власником повноважень користування та розпорядження належним йому майном (негаторний позов - ст. 391 ЦК України).

При цьому, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем(ами), який(і) користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач має будь-які усні чи письмові домовленості щодо її проживання у житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з його власником. Більш того, в п. 5 договору дарування від 24.07.2018 року дарувальник ОСОБА_5 підтвердила, що на момент укладення цього договору нею не укладено будь-яких договорів щодо користування відчужуваним нерухомим майном з іншими особами (в т.ч. за договором найму), право на користування цим житловим приміщенням членами сім`ї дарувальника не встановлено, а доказів протилежного відповідачем не надано.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Проте, всупереч наведеним нормам процесуального права, відповідач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про наявність перешкод, які чинилися їй у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , у якому вона зареєстрована, а відтак, суд вважає ці обставини недоведеними. Крім того, відповідач не надала доказів на підтвердження того, що сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які склали акт про непроживання ОСОБА_3 , відмовилися від своїх пояснень, викладених у даному акті, а також на підтвердження подання нею заяви про розірвання шлюбу.

Більш того, відповідач у судовому засіданні не заперечувала того факту, що вона не проживає у даному будинку з 2007 року та витрат на оплату комунальних послуг не здійснювала.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, суд відзначає, що відповідач правом на подання до суду клопотань про витребування доказів, виклик свідків, призначення експертизи не скористалася.

На підставі викладеного, та приймаючи до уваги, що відповідач з 2007 року не проживає у будинку, власником якого є позивач, та не є членом сім`ї позивача, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 19, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 26.06.2020 року.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний