ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 липня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 732/2077/19

Головуючий у першій інстанції Лиманська М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/671/20

Чернігівський апеляційний суд у складі :

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

місце ухвалення рішення суду м. Городня,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 23 лютого 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила визнати, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з нього аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявлені вимоги мотивувала тим, що вона з ОСОБА_2 з квітня 2012 року по серпень 2018 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, разом з ними проживав її син від першого шлюбу - ОСОБА_5 , 2008 року народження. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька, проте відповідач не захотів дати їй своє прізвище, тому у свідоцтві про народження батько дитини указаний з її слів у відповідності до ст. 135 СК України ОСОБА_6 , оскільки саме таке прізвище вона мала на той час.

Зазначала, що на даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків, ураховуючи те, що інших неповнолітніх дітей ОСОБА_2 не має, а наявний у нього дохід дозволяє фінансово підтримувати дитину.

Рішенням від 13 лютого 2020 року Городнянський районний суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив. Визнав, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 126 від 10 жовтня 2012 року, складений відділом ДРАЦС РС Городнянського РУЮ. Стягнув з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнув з ОСОБА_2 : на користь ОСОБА_7 768,4 грн у повернення сплаченого судового збору та на користь держави 768,4 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , не погоджуючись з судовим рішенням в частині встановлення мінімального розміру аліментів не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати його в цій частині та ухвалити нове, яким встановити мінімальний розмір аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, зазначаючи у рішенні мінімальний розмір аліментів, не врахував положень ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якими мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачкою ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині визначеного судом мінімального розміру аліментів на утримання дитини, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції у повній мірі таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийняв визнання ОСОБА_2 позову про визнання його батьком малолітньої ОСОБА_4 , 2012 року народження, та стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, указавши, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судове рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання батьківства та стягнення аліментів у частці не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Проте, з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача аліментів, мінімальний розмір яких має становити не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на наступне.

У справі встановлено, що згідно з актовим записом про народження № 126 від 10 жовтня 2012 року, складеним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Городнянського РУЮ, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_3 . Батьком дитини указаний ОСОБА_6 , а матір`ю ОСОБА_8 . Відомості про батька заповнені за заявою матері (а.с. 35).

24 липня 2019 року був укладений шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , у зв`язку з чим позивачка взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_10 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24 липня 2019 року (а.с. 8).

З довідки Городнянської міської ради від 10 грудня 2019 року № 6356 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1 . Разом з нею зареєстровані: чоловік ОСОБА_9 , донька ОСОБА_11 , 2019 року народження; син ОСОБА_12 , 2008 року народження; донька ОСОБА_3 , 2012 року народження (а.с. 9).

Звернувшись до суду з вимогою про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач, будучи батьком малолітньої ОСОБА_3 , яка проживає разом з нею, ухиляється від надання матеріальної допомоги на її утримання.

У наданій до суду першої інстанції заяві від 30 січня 2020 року ОСОБА_2 зазначив про те, що визнає у повному обсязі заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги (а.с. 24).

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, законодавцем чітко встановлений мінімальний розмір аліментів, який гарантовано повинен отримувати стягувач.

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дочки саме у визначеному ОСОБА_1 розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки неправильно застосував норми матеріального права.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції указав, що відповідач повністю визнав позовні вимоги про визнання його батьком ОСОБА_4 та стягнення з нього на її утримання аліментів у розмірі 1/4 сукупного доходу, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Районний суд залишив поза увагою вказану норму процесуального права, оскільки визначення мінімального розміру аліментів не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить закону, а саме, ч. 2 ст. 182 СК України.

У зв`язку з наведеним суд дійшов хибного висновку про задоволення позову у повному обсязі, тому колегія суддів вважає, що доводи відповідача щодо неправильно визначеного мінімального розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , 2012 року народження, заслуговують на увагу і з ОСОБА_2 на користь позивачки належить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Беручи до уваги неправильне застосування судом норм матеріального права, апеляційний суд, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом мінімального розміру аліментів на дитину, зазначивши його у відповідності до положень сімейного законодавства.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційний суд змінює в частині рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1152,60 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції..

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2020 року в частині визначеного судом мінімального розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 змінити, зазначивши в третьому абзаці резолютивної частини рішення після слів «але не менше» слова «50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 1 152 (одну тисяча сто п`ятдесят дві) грн 60 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 липня 2020 року.

Головуюча: Судді: