ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

08 липня 2020 року

м. Харків

справа № 646/8043/17

провадження № 22-ц/818/146/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Огар І.В.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 про забезпечення позову за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року в складі судді Єжова В.А.,

у с т а н о в и в:

В червні 2017 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:

- розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 ;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та усунути їй перешкоди у користуванні вказаним майном шляхом вселення;

- виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль Renault Trafic, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та стягнути з відповідача на її користь компенсацію частки вартості вказаного транспортного засобу в розмірі 105 000 грн;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0273 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати за нею право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :001:0364 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та усунення перешкод у користуванні власністю виділено в самостійне провадження.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом її вселення в квартиру АДРЕСА_1 , та зобов`язання ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні цією квартирою залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поділено наступним чином:

- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ; на земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :00:001:0364, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль марки Renault Trafic, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості компенсації за частку автомобіля марки Renault Trafic, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , грошові кошти у сумі 105 000 грн.

Вирішено питання про судовий збір.

На вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у зв`язку з чим справа призначена до розгляду в суді апеляційної інстанції.

27 грудня 2019 року ОСОБА_3 представник ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову та просив:

- накласти заборону усім державним реєстраторам, нотаріусам, уповноваженим суб`єктам у сфері державної реєстрації та будь яким іншим без виключення особам, які відповідно до законодавства України мають право проводити реєстраційні дії та вносити будь які записи до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вносити записи до відомостей вказаного реєстру щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0273 за адресою: АДРЕСА_2 , та земельної ділянки з кадастровим номером :001:0364 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- накласти заборону відчуження у будь який спосіб спірних земельних ділянок до вирішення даної справи по суті.

Заява мотивована тим, що рішенням Чугуївського районного суду Харківської області від 11 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року, за ОСОБА_4 визнано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0273 за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку з кадастровим номером :001:0364 за адресою: АДРЕСА_2 .

Зважаючи на наведені обставини є можливість порушення прав позивача, яке може призвести до ускладнення або неможливості виконання рішення суду по даній справі, оскільки земельні ділянки можуть бути оформлені шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на сторонню для позивача особу ОСОБА_4 , який в подальшому може здійснити їх відчуження іншій особі добросовісному набувачу тощо.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову передбачені статтею 150 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту та забороною вчиняти певні дії.

Матеріали справи свідчать, що предметом спору у даній справі є поділ спільного майна подружжя, яке складається з: квартири АДРЕСА_1 ; автомобіля Renault Trafic, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0273 за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки з кадастровим номером :001:0364 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 120527 земельна ділянка площею 0,1500 га з кадастровим номером :00:001:0273 за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 25 квітня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А. за реєстровим № 351.

Згідно з державним актом про право власності на земельну ділянку ЯК НОМЕР_3 170810 земельна ділянка площею 0,1500 га з кадастровим номером :00:001:0364 за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 26 вересня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. за реєстровим № 2837 також належить ОСОБА_2 (а. с. 150 153).

Отже, на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції та ухвалення рішення від 08 квітня 2019 року про поділ майна подружжя, спірні земельні ділянки належали на праві власності ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зокрема, посилалася на те, що вказані земельні ділянки набуті ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі з нею, який був зареєстрований 29 липня 2006 року.

Рішенням Чугуївського районного суду Харківської області від 11 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року, визнано недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,1500 га з кадастровим номером :00:001:0364 за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений 26 вересня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. за реєстровим № 2837, в частині, що стосується покупця ОСОБА_2 . Визнано ОСОБА_4 дійсним покупцем вказаної земельної ділянки.

Визнано недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,1500 га з кадастровим номером :00:001:0273 за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений 25 квітня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А. за реєстровим № 351, в частині, що стосується покупця ОСОБА_2 . Визнано ОСОБА_4 дійсним покупцем вказаної земельної ділянки.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0273 за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку з кадастровим номером :001:0364 за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, спірні земельні ділянки, право власності на які визнано за ОСОБА_4 , є предметом спору.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження майна ОСОБА_4 , що, в свою чергу, ускладнить виконання рішення суду.

Спосіб забезпечення позову, передбачений пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України, а саме заборона відчуження нерухомого майна, є співмірним із заявленими вимогами.

Враховуючи викладене, заява ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

В іншій частині заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, як похідна від способу забезпечення позову, вжитого судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 3, 149 - 150, 260, 261 ЦПК України, суд

у с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження у будь який спосіб до вирішення даної справи по суті земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0273 за адресою: АДРЕСА_2 , та земельної ділянки з кадастровим номером :001:0364 за адресою: АДРЕСА_2 .

В задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст складено 10 липня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина