Справа № 523/8363/20
Провадження №2/523/3117/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"10" липня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

за участю секретаря Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини справи. Так на підставі договору дарування від 26.10.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеського державної нотаріальної контори Шатіловою О.В., зареєстрованого в реєстрі під № 7-3115, ОСОБА_1 , належить 16/100 частки квартири АДРЕСА_1 . Даний договір був зареєстрований в КП «МБТІ та РОП» під номером запису: 3303 в книзі: 621пр-8б.

В даній кімнаті зареєстровані: син позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її колишній цивільний чоловік - ОСОБА_4 з яким вона проживала однією сім`єю з 2004 року по жовтень 2007 рік, вели спільне господарство.

З жовтня 2007 року спільні відносини з ОСОБА_4 були припиненні та останній виселився та залишив місце своєї реєстрації. Син не проживає за даною адресою з 2013 року.

Відповідачі не здійснюють ніяких дій, які говорили б про те, що вони мають намір в подальшому користуватися кімнатою, а також добровільно не знімаються з реєстраційного обліку за даною адресою.

Доказами того, що що відповідачі не проживають за місцем реєстрації ОСОБА_5 з 2012 року, а ОСОБА_2 - з 2013 року начальником ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський» був завірений акт про не проживання, в яких ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтвердили той факт, що ОСОБА_4 , 1960 року народження та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживають за адресою: АДРЕСА_2 та особистих їх речей за місцем реєстрації не має.

На підставі викладеного, позивач просить визнати ОСОБА_4 , 1960 року народження та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме 16/100 частиною квартири АДРЕСА_1 .

В судове засідання представник позивача подала заяву, згідно якої просила задовольнити позовні вимоги, а також справу розглянути її відсутність.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись за місцем реєстрації, проте за вищевказаною адресою судову кореспонденцію не отримують, що підтверджується поштовим повідомлення, отже згідно п. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважаються повідомленими про розгляд справи.

За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 26.10.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеського державної нотаріальної контори Шатіловою О.В., зареєстрованого в реєстрі під № 7-3115, ОСОБА_1 , належить 16/100 частки квартири АДРЕСА_1 . Даний договір був зареєстрований в КП «МБТІ та РОП» під номером запису: 3303 в книзі: 621пр-8б.

В даній кімнаті зареєстровані: син позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її колишній цивільний чоловік - ОСОБА_4 з яким вона проживала однією сім`єю з 2004 року по жовтень 2007 рік, вели спільне господарство.

З жовтня 2007 року спільні відносини з ОСОБА_4 були припиненні та останній виселився та залишив місце своєї реєстрації. Син не проживає за даною адресою з 2013 року.

Відповідачі не здійснюють ніяких дій, які говорили б про те, що вони мають намір в подальшому користуватися кімнатою, а також добровільно не знімаються з реєстраційного обліку за даною адресою.

Доказами того, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації ОСОБА_5 з 2012 року, а ОСОБА_2 - з 2013 року начальником ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський» був завірений акт про не проживання, в яких ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтвердили той факт, що ОСОБА_4 , 1960 року народження та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживають за адресою: АДРЕСА_2 та особистих їх речей за місцем реєстрації не має.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно вимог ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі більше 7 років, а ОСОБА_4 - більше 8 років, відповідно до ст. 405 ЦК України вони можуть бути визнаними такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Керуючись ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268,280-281 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_3 , 1960 року народження та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме 16/100 частиною квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя В.К. Кисельов

Повний текст складено та підписано 10.07.2020