Справа № 214/2754/20
2/214/1880/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01 липня 2020 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Євтушенка О.І.,
секретар судового засідання Єременко К.С.,
позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця кредитором спадкодавця,-
Представники сторін:
від позивача ОСОБА_2 ,
Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Савіхіна А.М. звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 15 квітня 2020 року (надійшла на адресу суду 23 квітня 2020 року), в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 як спадкоємця первісного позичальника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 27 липня 2011 року в розмірі 6587 грн. 16 коп., що складається виключно із заборгованості за тілом кредиту; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп.
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 27 липня 2011 року між ОСОБА_3 як позичальником та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 7300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання його до угоди та дії укладеного між банком та позичальником кредитного договору є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦПК України. Отже, укладений договір є мішаним, оскільки містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого ОСОБА_3 бажання, банк відкрив йому кредитний рахунок із встановленням кредитного ліміту. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши позичальникові можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак ОСОБА_3 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України 13 лютого 2019 року банком направлено претензію кредитора до спадкоємця боржника до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори. 08 травня 2019 року з нотаріальної контори до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь про те, що спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , яка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є ОСОБА_1 15 жовтня 2019 року банком направлено спадкоємцю ОСОБА_1 лист-претензію про пред`явлення до неї вимог як кредитором спадкоємцеві позичальника. Оскільки претензії, направлені позивачем до нотаріальної контори та спадкоємцеві залишились без задоволення, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутись до суду з метою стягнення наявної заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку.
Ухвалою суду від 18 травня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження.
Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Згідно наявного в матеріалах справи клопотання просив справу розглянути за його відсутності, пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…».
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву, заяв про відкладення розгляду справи суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України.
Представником позивача заявлялось клопотання про витребування доказів з нотаріальної контори (а.с.5-6), яке ухвалою суду від 18 травня 2020 року задоволено.
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до наступних висновків.
27 липня 2011 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), що підтверджується підписом позичальника у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.9). Цього ж дня позичальник отримав кредитну картку із встановленим на ній кредитним лімітом в розмірі 7300 грн. 00 коп.
Активно користуватись кредитними коштами ОСОБА_3 почав з 10 серпня 2012 року, що слідує з розрахунку заборгованості (а.с.7).
З 21 травня 2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14 червня 2018 року.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_3 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_3 . Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
Однак, доведеність факту отримання ОСОБА_3 кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування нею, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_3 активно почав користуватися кредитними коштами з 10 серпня 2012 року, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 від 10 травня 2014 року, виданим Саксаганським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького МУЮ в Дніпропетровській області (а.с.35).
За життя позичальник в повному обсязі взяті на себе грошові зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого розмір нарахованої банком заборгованості склав 6587 грн. 16 коп., яка складається виключно із заборгованості за простроченим тілом кредиту, що слідує з розрахунку (а.с.7-8). Хоча й наявний в матеріалах справи розрахунок виконано банком станом на 03 серпня 2019 року, тобто після смерті позичальника, однак в ньому відображено виключно борг за тілом кредиту. Нарахування відсотків та неустойки припинено після смерті ОСОБА_3 , а обліковувану заборгованість по ним банком не заявлено, що є його правом. Суд зауважує, що в силу визначеного ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог, тобто стосовно заборгованості по тілу кредиту.
Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до ст.1216, ст.1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України.
Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, спадкуються спадкоємцями померлого позичальника спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку ст.1282 ЦК України.
Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Встановлені ст.1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).
Як вказував неодноразово Верховний Суд в постановах від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, від 10 червня 2020 року у справі №646/6493/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ст.1282 ЦК України; при дотриманні кредитором строків, визначених ст.1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України.
Відповідно до пункту 3.11. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, у редакціїна час виникнення спірних правовідносин, нотаріус приймає претензії від кредиторів спадкодавця та реєструє їх у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку.
13 лютого 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_3 (а.с.36, 37).
21 лютого 2019 року Сьома Криворізька державна нотаріальна контора повернула АТ КБ «ПРИВАТБАНК» претензію кредитора, оскільки провадження по спадковій справі №416/2014 до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчено 11 грудня 2015 року. Нотаріальною конторою повідомлено, що 11 грудня 2015 року на ім`я спадкоємиці ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (а.с.38). Відповідь з нотаріальної контори банком отримано 08 травня 2019 року.
15 жовтня 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило спадкоємиці ОСОБА_1 претензію про задоволення вимог кредитора та сплату заборгованості за кредитним договором №б/н від 27 липня 2011 року, укладеним з ОСОБА_3 (а.с.39, 42). Станом на момент розгляду справи вимоги кредитора не задоволена, що є свідченням ухилення спадкоємиці від погашення заборгованості спадкодавця.
Виходячи зі змісту ст.1281 ЦК України, допускаються два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а за межами України через консула, що узгоджується з п.2.1 п.2 гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.
Оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» саме 13 лютого 2019 року на виконання вимог ст.1281 ЦК України направило претензію кредитора до нотаріальної контори, а після отримання 08 травня 2019 року відповіді з нотаріальної контори 15 жовтня 2019 року направило претензію до спадкоємця, суд приходить до висновку, що банком не пропущено визначений законом преклюзивний (присічний, обмежувальний) строк пред`явлення вимоги до спадкоємця, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962цс16.
Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк.
Приймаючи до уваги, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України. До того ж включення до складу спадщини обов`язків спадкодавця зумовлено універсальним характером спадкового наступництва, за яким до правонаступника переходить весь комплекс прав та обов`язків, які належали право попереднику на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Дослідженням матеріалів спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.67-83), встановлено, що 14 липня 2014 року із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього звернулася його дружина ОСОБА_1 . Інший спадкоємець син ОСОБА_1 відмовився від належної йому у спадщині частки на користь матері ОСОБА_1 . На момент смерті обидва спадкоємці значились зареєстрованими з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №416/2014 (номер у реєстрі 56299615). 11 грудня 2015 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії НОМЕР_2 на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 1/2 частку автомобіля марки ГАЗ 24, 1976 року випуску, р/н НОМЕР_3 .
З огляду на те, що вимогу кредитора про погашення кредитної заборгованості спадкодавця в добровільному порядку станом на момент ухвалення рішення відповідач не виконала, тому суд приходить до висновку про дійсність наявності між сторонами спору та необхідність захисту прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК», порушення яких є доведеним.
Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №496/4489/16-ц).
Суд зауважує, що спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.
Отже, розмір заборгованості спадкодавця ОСОБА_3 на час його смерті за кредитним договором №б/н від 27 липня 2011 року, який підлягає стягненню зі спадкоємця відповідача ОСОБА_1 , становить 6587 грн. 16 коп., однак погашення заборгованості може бути здійснено виключно в межах вартості успадкованого нею майна.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує задоволення позову, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. 00 коп. (а.с.2).
Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, суд,
Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця кредитором спадкодавця задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 липня 2011 року в розмірі 6587 грн. 16 коп. в межах вартості успадкованого нею майна після смерті позичальника за кредитним договором № б/н від 27 липня 2011 року ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в рахунок відшкодування процесуальних витрат по сплаті судового збору 2102 грн. 00 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
На час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки на апеляційне оскарження, подання заяви про перегляд заочного рішення продовжуються на строк дії такого карантину.
Відомості про сторін:
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення суду складено та підписано 01 липня 2020 року.
Суддя О.І. Євтушенко