Постанова

Іменем України

24 червня 2020 року

м. Київ

справа № 724/957/19

провадження № 61-21908св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що актом обстеження земельної ділянки № 35

від 06 лютого 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняла та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, землі комунальної власності площею 0,0010 га за адресою:

АДРЕСА_1 .

За наслідком проведеної перевірки та встановлення факту самовільно зайнятої земельної ділянки, відповідно до вимог статті 244 КУпАП, складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом, земельною ділянкою № 35 від 06 лютого 2019 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняла та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, землі комунальної власності

площею 0,0010 га за адресою: АДРЕСА_1 . Самовільне зайняття земельної ділянки здійснено шляхом складування будівельних матеріалів (каменю) та встановлення двох бетонних плит (для переїзду через канаву). Таким чином, порушено вимоги статей 125,126 та статі 211 ЗК України.

06 лютого 2019 року державним інспектором було складено протокол про адміністративне правопорушення за № 35 ДК/0018П/07/01-19 згідно якого, відповідальність за вчинене правопорушення передбачена

статтею 531 КУпАП та пунктом «б» частини першої статті 211 ЗК України. Водночас, в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 надала пояснення, а саме: «Я, ОСОБА_1 встановила бетонні плити для переїзду через канаву до свого господарства, каміння із розібраного містка».

За наслідками перевірки складено припис № 35 ДК/0018 Пр/03/01-18

від 06 лютого 2019 року, яким зобов`язано в 30-денний термін звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Про виконання цього припису відповідача зобов`язано повідомити до 08 березня 2019 року. Припис відповідач отримала особисто 06 лютого 2019 року, про що свідчить підпис на приписі.

06 лютого 2019 року відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення, про яке ОСОБА_1 була належним чином повідомлена. За результатами розгляду справи винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 06 лютого 2019 року за № 35, якою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 531 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Крім того, Головним управлінням визначено шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття та використання земельної ділянки у розмірі 17 грн

24 коп., яка розрахована відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963.

13 березня 2019 року Державними інспекторами контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Посацьким Ю. М., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проведено повторну перевірку, щодо виконання вимог припису від 06 лютого 2019 року за № 35.

В ході перевірки складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 96-ДК/071/АП/09/01-2019 від 13 березня 2019 року, яким встановлено, що вимоги припису від 06 лютого 2019 року за № 35 не виконано. Складено протокол про адміністративне правопорушення

№ 96 - ДК/0032П/07/01-19 від 13 березня 2019 року, яким встановлено факт невиконання відповідачем вимог припису від 06 лютого 2019 року № 35, що є порушенням статті 188-5 КУпАП та пункту «д» частини першої статті 211 ЗК України. До цього протоколу давались пояснення, а саме: «Я, ОСОБА_1 встановила бетонні плити для під`їзду до свого житлового будинку». Вказані пояснення відповідач засвідчила своїм підписом, так само засвідчивши отримання другого примірника протоколу.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення

від 13 березня 2019 року за № 96-ДК/0030По/07/01-19, якою визнано

ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 188-5 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 160 грн. Цей штраф особою було сплачено, про що свідчить квитанція № 171 від 13 березня

2019 року.

На момент пред`явлення позовних вимог, ОСОБА_1 не звільнила самовільно зайняту земельну ділянку, про що свідчить акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 24 квітня 2019 року № 142ДК/134/АП/09/01-19.

Посилалося на те, що ОСОБА_1 самовільно зайняла та використовує земельну ділянку площею 0,0010 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , без відповідних правовстановлюючих документів, порушуючи вимоги земельного законодавства. Зокрема, на вказаній земельній ділянці відповідачка встановила бетонні плити та каміння з метою влаштування переїзду через канаву до власного господарства.

Враховуючи викладене, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області просило суд зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0010 га, яка є землею комунальної власності із цільовим призначенням для житлової та громадської забудови, та знаходиться по АДРЕСА_1 , шляхом демонтування встановлених двох бетонних плит та вивезення будівельних матеріалів (каміння).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2019 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку 0,0010 га, яка є землею комунальної власності із цільовим призначенням для житлової та громадської забудови, та знаходиться по АДРЕСА_1 , шляхом демонтування встановлених двох бетонних плит та вивезення будівельних матеріалів (каміння).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, враховуючи встановлені обставини, а також те, що ОСОБА_1 самовільно займає спірну земельну ділянку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2019 року скасовано, провадження у справі за позовом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки закрито.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що звернення Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до суду з позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки здійснюється ним як суб`єктом владних повноважень на підставі

статті 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», що, з огляду на норми статей 2, 4, 5, 19 та 46 КАС України, свідчить про належність такого спору до юрисдикції адміністративних судів.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі № 520/9778/13 (провадження № 14-132цс19), тому провадження у цій справі підлягає закриттю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року до Верховного Суду, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2020 року справу за позовом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до

ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент пред`явлення позовних вимог, ОСОБА_1 не звільнила самовільно зайняту земельну ділянку, про що свідчить акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 24 квітня 2019 року

№ 142ДК/134/АП/09/01-19. Спори, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий представником - ОСОБА_2 , на касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, у якому вона просила вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області № 35-ДК від 06 лютого 2019 року «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності» наказано здійснити державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель, шляхом проведення перевірки стосовно земельної ділянки на території Долинянської сільської ради Хотинського району (а. с. 10).

Згідно з актом обстеження земельної ділянки № 35/ДК/004/АО/10/01-19

від 06 лютого 2019 року та актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки № 35/ДК/035/АП/09/01-19 від 06 лютого 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняла та використовує земельну ділянку площею 0,0010 га, яка є землею комунальної власності із цільовим призначенням для житлової та громадської забудови, та знаходиться по АДРЕСА_1 (а. с. 11-14).

06 лютого 2019 року державним інспектором було складено протокол про адміністративне правопорушення № 35 ДК/0018П/07/01-19, згідно якого відповідальність за вчинене правопорушення передбачена

статтею 53-1 КУпАП та пунктом «б» частини першої статті 211 ЗК України

(а. с. 15).

За наслідками вказаної вище перевірки складено припис № 35ДК/0018 Пр/03/01-18 від 06 лютого 2019 року, яким зобов`язано ОСОБА_1

у 30-денний термін звільнити самовільно зайняту земельну ділянку (а. с. 16).

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 06 лютого

2019 року № 35-ДК0018/По/08/01-19 визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАп та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн (а. с. 17).

Головним управлінням визначено шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття та використання земельної ділянки в розмірі 17 грн 24 коп.

(а. с. 18-19).

13 березня 2019 року Державними інспекторами контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Посацьким Ю. М., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проведено повторну перевірку щодо виконання вимог припису від 06 лютого 2019 року. В ході перевірки складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 96-ДК/071/АП/09/01-2019 від 13 березня 2019 року, яким встановлено, що вимоги припису від 06 лютого 2019 року не виконано

(а. с. 22).

Протоколом про адміністративне правопорушення № 96 - ДК/0032П/07/01-19 від 13 березня 2019 року встановлено факт невиконання відповідачем вимог припису від 6 лютого 2019 року, що є порушенням статті 188-5 КУпАП та пункту «д» частини першої статті 211 ЗК України (а. с. 23).

Згідно припису від 13 березня 2019 року № 96/ДК/0031ПР/03/01-19

ОСОБА_1 встановлено 30-денний термін для усунення правопорушення

(а. с. 24).

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 13 березня 2019 року № 96-ДК0030По/08/01-19 визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею статтею 185-5 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 160 грн (а. с. 25).

ОСОБА_1 не звільнила самовільно зайняту земельну ділянку, про що свідчить акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 24 квітня 2019 року

№ 142ДК/134/АП/09/01-19 (а. с. 26).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 19 ЦПК України визначено справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів та розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Згідно частини першої статті 19 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини п`ятої статті 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

При цьому визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Статтею 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року № 963-IV визначено органи, які здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, проведення моніторингу родючості ґрунтів.

Згідно підпункту «д» частини 1 статті 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать вжиття відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин при проведенні моніторингу родючості ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення належать давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 3331, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно підпункту 3 пункту 6 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 3331, посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом про повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області є суб`єктом владних повноважень, оскільки виконує делеговані повноваження зі здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а тому юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за участю такого органу.

Орган Держгеокадастру діє як суб'єкт владних повноважень послідовно, в чітко визначеному законом порядку. Зокрема, такий орган, наділений контролюючими функціями, видає припис, який є обов`язковим до виконання і може бути оскаржений до суду. Оскільки дії щодо видання припису є публічно-правовими, то й подальше звернення до суду з позовом про звільнення земельної ділянки зумовлено правовідносинами публічно-правового характеру.

Звернення Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до суду з позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки здійснюється ним як суб`єктом владних повноважень на підставі статті 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», що, з огляду на норми статей 2, 4, 5, 19 та 46 КАС України, свідчить про належність такого спору до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічні висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 1519/2-787/11 (провадження № 14-48цс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 826/366/16 (провадження № 11-96апп18), від 15 травня 2018 року у справі

№ 463/4564/16-а (провадження № 11-346апп18), від 22 квітня 2019 року у справі № 369/3043/17-ц (провадження № 14-156цс19), а також від 29 травня 2019 року у справі № 520/9778/13 (провадження № 14-132цс19).

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі є правильним. Між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович