Номер справи 614/322/20
Номер провадження 2/623/597/2020
РІШЕННЯ

іменем України

09 липня 2020 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Одарюка М.П.,

за участю секретаря: Костенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ізюму цивільну справу № 614/322/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Борівської районної державної адміністрації Харківської області, Борівської селищної ради Борівського району Харківської області про відновлення порушеного права та визнання права,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд поновити йому строк звернення до суду; визнати за ним право на включення до списку членів КСП « Борівське»,які мають право на отримання земельної частки (паю) із земель колишнього КСП «Борівське»; визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 4,4 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП «Борівське» або земель запасу, розташованих на території Борівської селищної ради Борівського району Харківської області.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18 жовтня 1996 року він прийнятий в члени КСП « Борівське», працював на різних роботах.

Саме в період, коли позивач був членом КСП «Борівське», передавалась земля у власність КСП « Борівське», а саме: Державний акт серії ХР 05-29-000380 на право колективної власності на землю сільськогосподарському підприємству КСП «№ Борівське», виданий відповідно до рішення виконкому Борівської селищної ради народних депутатів від 10 жовтня 1995 року за № 143. До Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР 05-29-000380 доданий список громадян членів КСП, однак позивач до зазначеного списку не внесений.

Пунктами 1, 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям «встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших сільськогосподарських підприємств .

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі.

Право на земельну частку (паю) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства в тому числі пенсіонери, відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість та розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) усіх членів підприємства є рівними.

Позивач вважає, що він має право на земельний пай як колишній член КСП, який на час передання у власність землі був членом КСП та набув право на пай.

Розмір паю члена КСП «Борівське» складає 4,4 умовних кадастрових гектарів.

Представник позивача надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач, Борівська селищна рада Борівського району Харківської області, надав на адресу суду клопотання, в якому просить суд розглядати справу без участі представника позивача, проти задоволення позовних вимог позивач не заперечує ( а.с.72).

Відповідач, Борівська районна державна адміністрація Харківської області, надала суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника, в частині судового рішення покладаються на розсуд суду.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 14Конституції України кожному громадянину України, згідно гарантується право на землю.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України,ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають:

колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів,сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що КСП "Борівське" було утворено 10 лютого 1993 року. 27 лютого 2002 року діяльність КСП "Борівське" було припинено, а на його базі утворено СВК " Мрія" та ТОВ СП " Вільне поле" ( а.с.28).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно працював у КСП «Борівське», що підтверджується записами у трудовій книжці ( а.с. 6-9) .

Із копії довідки № 16 від 12 травня 2020 року ТОВ СГІ "Вільне Поле", яке було створене на базі КСП "Борівське" вбачається, що відповідно до архівних матеріалів колишнього КСП "Борівське" ОСОБА_1 став членом КСП "Борівське" 01 грудня 1995 року , а тому запис в трудові книжці колгоспника № 2480861 від 01 вересня 1996 року є помилковим.

Копією Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-05-29-000380 підтверджується, що даний Державний акт на право колективної власності на землю видано колективному сільськогосподарському підприємству «Борівське», виконкомом Борівської селищної ради народних депутатів від 10 жовтня 1995 року № 143 у тому, що вказаному власнику землі передається у колективну власність 4508,4 га. Землю передано у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва. До якого додатком 1 вказано список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства ( а.с. 10-26).

Згідно даного списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, позивач відсутній в списках осіб членів КСП ( а.с. 11-26).

Так, згідно Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю.

Так, відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року за №720/95"Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям." має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

За правилами ст.ст.71,75,76 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Аналогічні вимоги щодо застосування строків позовної давності містяться і в ст.ст.256-261 ЦК України(в редакції 2003 року).

Право на позов для захисту порушеного права у позивача виникло з дня видачі Державного акту на право колективної власності на землю. На той час позивачу, являючись членом вказаного КСП «Борівське», не було відомо щодо не включення його до списку осіб, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю та не видано сертифікат на право на земельну частку (пай).

Позивачем вказано, що лише після звернення в 2020 році його представника до відповідних органів йому стало відомо що він має право на отримання земельної частки ( паю).

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності з поважних причин, так як не був обізнаний, щодо включення його до списків, що додаються до Державного акту на право колективної власності на землю до спливу строку позовної давності.

Процес приватизації землі в Україні розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі.

Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в п.1 ст.1 Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

Аналізуючи норми чинного законодавства, можна зробити висновок, що для набуття права на земельний пай необхідна наявність таких умов: перебування у членах КСП на момент паювання землі, включення до списку осіб, долучених до державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту.

Частина 1 статті 5 ЦПК України регламентує, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а частина 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в частині 1статті 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - «Перший протокол», «Конвенція»): «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Фактично ця стаття Першого протоколу складається з трьох частин. Ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є положення про право мирно володіти своїм майном. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx ОСОБА_2 ), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Оцінюючи аргументи, викладені в позові, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «РуїзТоріха проти Іспанії» (RuizToriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Борівське», однак не був включений до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства - додатку до державного акта на право колективної власності на землю серії ХР № 05-29-000380 від 29.12.1995. Право на земельну частку (пай) позивач набув з дня видачі цього державного акта.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання за позивачем права на земельну частку (пай), що є належним способом захисту прав позивача. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 13, 11, 12 13, 78, 79, 89, 264, 265, 352,354 ЦПК України, ст.ст.2,5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, 71,75,75 ЦК УРСР, ст.. 41 Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати причину пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності поважною.

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності на звернення до суду.

Позов ОСОБА_1 до Борівської районної державної адміністрації Харківської області, Борівської селищної ради Борівського району Харківської області про відновлення порушеного права та визнання права - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) право на включення до списку членів КСП «Борівське», які мають право на отримання земельної частки (паю) із земель колишнього КСП «Борівське».

Визнати за ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на земельну частку (пай) розміром 4,4 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП «Борівське» або земель запасу розташованих на території Борівської селищної ради Борівського району Харківської області, відповідно до державного акта на право колективної власності на землю серії ХР 05-29-000380.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до п.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий суддя М.П. Одарюк