КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8157/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі за поданням старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

встановив:

26 липня 2019 року старший державний виконавець Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні в Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження №57607270 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Дарницьким районним судом м. Києва №753/13705/13 від 05 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 2 201 238,02 грн. та №753/13705/13 від 05 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3441 грн.

Зазначала, що боржником рішення суду не виконується, декларація не подається, будь-яких дій на його виконання не здійснено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року задоволено подання державного виконавця, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчими листами №753/13705/13 від 05 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 2201238,02 грн. та №753/13705/13 від 05 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3441 грн.

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року, мотивуючи свої вимоги тим, що ним надавались пояснення державному виконавцю про те, що рішення суду виконувати буде, від вказаного не ухиляється, проте на даний час є депутатом Київської міської ради, вказана робота є неоплачуваною, рухомого та нерухомого майна, на яке може бути звернуте стягнення в рахунок погашення боргу в нього немає.

У зв`язку з тим, що органами державної виконавчої служби арештовані всі його рахунки в банківських установах як фізичної особи-підприємця, він не може повноцінно здійснювати підприємницьку діяльність, належним чином забезпечувати свою сім`ю, дітей та непрацездатну матір.

Зазначає, що ним було подано державному виконавцю декларацію за 2017 рік, та повідомлено про те, що декларація за 2018 рік буде подана та буде знаходитись в відкритому доступі.

Вказує на те, що на особистому прийомі в державного виконавця повідомив останнього про свій матеріальний стан, та зазначав, що не ухиляється від виконання рішення суду, однак на даний час не має реальної можливості виконати його в повному обсязі.

Вказував на те, що 20 жовтня 2019 року подав державному виконавцю заяву та документи, які підтверджують його право власності на ліфт пасажирський, в/п 630 кг. на 6 зупинок, з проханням здійснити опис зазначеного майна та його продаж з метою погашення боргу на користь ОСОБА_2 , проте державним виконавцем до цього часу не вжито заходів щодо опису та арешту зазначеного майна.

02 грудня 2019 року ним подано до державного виконавця декларацію про доходи та майно за 2018 рік, а 22 січня 2020 року подано довідку з місця роботи з проханням проводити відрахування з заробітної плати в рахунок погашення боргу, однак державним виконавцем вказаного здійснено не було.

Зокрема, зазначав, що ним щомісячно в межах фінансових можливостей на рахунок виконавчої служби перераховувались кошти в рахунок погашення боргу.

Вказував на те, що ним вживались всі можливі заходи з метою виконання рішення суду, натомість державним виконавцем не в повному обсязі здійснюються заходи з примусового виконання рішення суду.

Посилався також на те, що його вільне пересування та здійснення виїзду за кордон є необхідним для забезпечення конституційних прав його дітей, а також з метою виконання забезпечення інтересів громади м. Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ним вживаються всі можливі заходи з метою виконання судового рішення про стягнення коштів на користь ОСОБА_2 .

Натомість державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. не в повному обсязі здійснюються заходи з примусового виконання рішення та не вчиняються всі передбачені законом дії.

Зазначає, що він неодноразово як письмово, так і усно повідомляв старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ, ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. про наявність об`єктивних причин невиконання судового рішення, зокрема, про те, що на даний час він займається громадською та політичною діяльністю, доходу від якої не отримує, підприємницька діяльність паралізована арештом банківських рахунків, накладеним державними виконавцями.

Зважаючи на незадовільний фінансовий стан та перебування на його утриманні членів сім`ї - дружини, двох малолітніх дітей та непрацездатної матері у боржника відсутні реальні можливості виконати судове рішення в повному обсязі.

Однак, зазначає, що він погашає борг на користь ОСОБА_2 по мірі своїх фінансових можливостей і ні в якому разі не ухиляється від виконання судового рішення.

Вважає висновки суду щодо свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення необґрунтованими.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 листопада 2018 року, старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №57607270 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 05 листопада 2018 року №753/13705/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 2201238,02 грн.

06 листопада 2018 року старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №57607449 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 05 листопада 2018 року №753/13705/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3441 грн.

06 листопада 2018 року постановою державного виконавця накладено арешт на все майно, належне боржнику ОСОБА_1

08 листопада 2018 року державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунках ОСОБА_1 .

У відповідності до відомостей Пенсійного Фонду України, Державної фіскальної служби України інформація про боржника ОСОБА_1 відсутня.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби від 07 листопада 2018 року надано інформацію про рахунки боржника.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем неодноразово направлялись на адресу боржника вимоги та виклики, які останнім проігноровані.

Постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві передано виконавчі провадження №57607270, 57607449 до Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

07 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві прийнято виконавче провадження №57607449 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 05 листопада 2018 року №753/13705/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3441 грн. та виконавче провадження №57607270 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 05 листопада 2018 року №753/13705/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 2201238,02 грн.

Постановою старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 07 лютого 2019 року об`єднано виконавчі провадження №57607270, №57607449 у зведене виконавче провадження №58322761.

Державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві були здійснені неодноразові виклики боржника, направлені вимоги та запити до банківських установ, з метою встановлення наявності рахунків у боржника, та інших установ, з метою перевірки його майнового стану.

08 лютого 2019 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві накладено арешт на все майно боржника.

28 лютого 2019 року до Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві надійшли пояснення ОСОБА_1 , у відповідності до яких останній вказує на те, що не має на праві власності рухомого чи не рухомого майна, є депутатом Київської міської ради, робота є неоплачуваною. У зв`язку з арештом його рахунків, не може повноцінно здійснювати підприємницьку діяльність та виконувати рішення суду.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації від 27 травня 2018 року боржник ОСОБА_1 має два паспорти громадянина України для виїзду за кордон та перетинає кордон України, видані як у 2010 році, так і у 2017 році, на підставі яких відвідує інші країни.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчими листами №753/13705/13 від 05 листопада 2018 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що вищезазначена заява містить посилання на ті ж самі обставини, які були предметом розгляду судом при постановлені ухвали від 02 серпня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року, а саме на скрутний матеріальний стан, перебування на утриманні дружини, дітей та непрацездатної матері, відсутність майна та доходів, виконання повноважень в інтересах територіальної громади, тоді як умовою скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордом має слугувати зміна обставин, які стали підставою для застосування до нього відповідного заходу.

Крім цього, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним вжито всіх можливих дієвих заходів для погашення наявної заборгованості.

Тобто, за час, який минув з дня постановлення ухвали про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 не надано доказів того, що ним здійснені належні дії для виконання рішення суду та змінились обставини, за існування яких покладено на боржника зазначене обмеження.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права та норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно ч.3 ст.441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він, зокрема, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Для цього державні (приватні) виконавці мають право у передбачених законом випадках звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва 02 серпня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України до виконання боргових зобов`язань, покладених на нього постановою Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2018 року.

Встановлено що ОСОБА_1 не виконує вищевказане судове рішення та зведене виконавче провадження №58322761 не закінчено.

У справі «Soering vs UK» від 07 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими.

Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства.

Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року (справа №760/1293/17-ц).

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України встановленого судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

У своїй заяві ОСОБА_1 вказує на відсутність дій ( бездіяльність) державного виконавця в рамках відкритого виконавчого провадження, при цьому, не надаючи належних та допустимих доказів на підтвердження бездіяльності державного виконавця в силу вимог діючого законодавства.

При цьому, незгода заявника з діями чи бездіяльністю державного виконавця, підлягають вирішенню в інший правовий спосіб, а ніяк не шляхом скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З урахуванням вищевикладеного, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 09 липня 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба