Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/869/20

Номер провадження: 2/511/339/20

"02" липня 2020 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С. І.

секретаря судового засідання Чернецької А.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року позивач Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (далі- Інститут) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на їх користь витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 151236,10грн. та витрати на судовий збір у розмірі 2268,54грн..

Свої вимоги мотивували тим, що між Інститутом та відповідачем було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - контракт), який набрав чинності з 28.07.2017 року, відповідно до наказу начальника Інституту від 01.09.2017 № 19-РС. Наказом ректора Національного університету «Одеська морська академія» від 06.06.2019 року № 918 матроса ОСОБА_1 було відраховано з навчання через недисциплінованість та виключений зі списків особового склад наказом начальнику Інституту від 04.07.20129 року № 137. Зазначеним наказом відповідачу було оголошено суму до відшкодування за час навчання в Інституті у розмірі 151236рн.10коп., яке складається з грошове забезпечення 150506грн.06коп., продовольче забезпечення 488грн.94коп., речове забезпечення -241грн.10коп. У добровільному порядку відповідачем зазначені кошти не сплачені.Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 червня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача у судове засідання не з`явився, проте надали заяву про слухання справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягали( а.с.30).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - поштою, рекомендованим листом з повідомленням про вручення ( а.с.29), подав відзив на позовну заяву ( а.с. 25-27), в якому просив закрити провадження по справі в зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та просив справу розглядати у його відсутність.

В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що провадження по цивільній справи слід закрити, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З матеріалів справи вбачається, що між Інститутом Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та відповідачем було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - контракт), який набрав чинності з 28.07.2017 року, відповідно до наказу начальника Інституту від 01.09.2017 № 19-РС. ( а.с.8-9).

Наказом ректора Національного університету «Одеська морська академія» від 06.06.2019 року № 918 матроса ОСОБА_1 було відраховано з навчання через недисциплінованість ( а.с.10) та виключений зі списків особового складу наказом начальника Інституту від 04.07.2019 року №137. ( а.с.11).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно п.2 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відтак, навчаючись у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України, особа проходить військову службу, що у розумінні КАС України належить до публічної.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України від 25 березня 1992 року «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Приписи ч.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закріплено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно ч.10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Оскільки спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та в постанові Великої Палати Верховного суду від 10.04.2019 року у справі № 705/1664/17.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

З урахуванням викладеного, спори з приводу стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 247,255 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по цивільній справі за позовною заявою Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцять днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ССуддя: С. І. Гринчак

З оригіналом згідно.

Рішення набрало законної сили _____ ________ 2014 року

Суддя ______________ С. І. Гринчак

Оригінал рішення знаходиться в суді

у справі за _______________,

провадження _______________

Голова Роздільнянського районного суду

Одеської області ___________________ Ж.В. Теренчук