Справа № 703/4703/19
26 червня 2020 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Кирилюк Н.А.,
з секретарем Римським Д.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 703/4703/19
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення авансового платежу.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що він, маючи намір придбати собі житло, 17 жовтня 2017 року на сайті оголошення «Дом RIA» знайшов оголошення про продаж квартири, домовився з відповідачем про зустріч та огляд і вже 19 жовтня 2017 року прийшов подивитись квартиру АДРЕСА_1 .
На прохання відповідача 24 жовтня 2017 року в приміщенні «А Банку» він передав їй 1000 євро для підготування та оформлення всіх необхідних документів, пов`язаних з продажем квартири, про що ОСОБА_2 написала відповідну розписку.
В розписці вони обумовили, що у разі відмови відповідача від подальшого укладення договору, вона повертає позивачу отримані в якості авансу кошти в подвійному розмірі, а в разі відмови позивача від купівлі квартири - грошові кошти, передані як аванс, залишаються у відповідача.
Договір купівлі-продажу, за твердженням позивача, сторони вирішили оформити у листопада 2017 року після приїзду його дочки з Ізраїлю.
13 листопада 2017 року він зателефонував відповідачу та домовився про зустріч з метою оформлення договору купівлі-продажу. Однак, під час зустрічі ОСОБА_2 повідомила, що знайшла більш вигідного покупця і готова повернути отримані грошові кошти. Проте, майже два роки відповідач кошти не повертає, всіляко уникає розмов та зустрічей.
В судове засідання позивач та його представник не з`явились, в направленій на адресу суду заяві просили розгляд справи провести у їх відсутності.
Відповідач в судове засідання також не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 28 січня 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 .
24 жовтня 2017 року ОСОБА_2 написала розписку, за умовами якої вона отримала від ОСОБА_1 1000 євро за квартиру АДРЕСА_1 . В разі відмови від продажу зобов`язалась повернути кошти в подвійному розмірі. В свою чергу, ОСОБА_1 засвідчив те, що дав завдаток за зазначену квартиру в розмірі 1000 євро і вразі відмови від купівлі квартири зобов`язався залишити кошти в повному розмірі ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України (далі в тексті - чинного на час виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами ст. 571 ЦК України: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.
Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.
Незважаючи на те, що сторонами у розписці було визначено передані грошові кошти як завдаток, однак з урахуванням того, що договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.
Суд зазначає, що розписка, складена ОСОБА_2 24 жовтня 2017 року фактично містить умови попереднього договору, який згідно закону укладається у формі, встановленій для основного договору, в даному випадку договору купівлі-продажу, а від так підлягала нотаріальному посвідченню, що не було дотримано.
Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Згідно ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Суд зазначає, що подвійний розмір відповідальності за своєю правовою природою, враховуючи передбачені ст. 446 ЦК України види забезпечень виконання зобов`язань, може застосовуватись лише у випадку забезпечення виконання зобов`язань саме завдатком.
Оскільки підстави для застосування до спірних відносин статті 571 ЦК України відсутні, суд не вбачає підстав для стягнення авансового платежу в подвійному розмірі.
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Аналізуючи наведені норми суд зазначає, що в законодавстві України відсутня заборона на укладення цивільних правочинів в іноземній валюті.
Однак, враховуючи, що позивач просить стягнути борг саме в національній валюті, а не в євро, суд вважає за можливе стягнути аванс в гривнях, про те за офіційним курсом євро на час ухвалення рішення, як передбачено ст. 533 ЦК України, а не на час передачі коштів.
Аналогічна позиція викладено в постанові Верховного Суду по справі № 639/3833/15-ц від 13 червня 2018 року.
Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З оглянутої судом розписки вбачається, що сторонами не було обумовлено строки укладення основного договору та строки повернення коштів у випадку не укладення договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Обгрунтовуючи свою позицію з наведених обставин в позовні заяві позивач посилався лише на усні домовленості, які виникли між ним і відповідачем з приводу укладення договору.
Однак, у відповідності до ст. 76 ЦПК України письмові пояснення сторони не є доказами у справі. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Проте, на підтвердження своїх вимог позивачем не надано доказів того, що ним направлялась на адресу відповідача письмова вимога щодо укладення договору купівлі-продажу чи повернення коштів, що ця вимога була отримана відповідачем.
Таким чином, якщо строк зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, то суд вважає, що саме звернення до суду із позовною заявою вважається пред`явленням такої вимоги.
Враховуючи, що позивач просить стягнути інфляційнй втрати та 3% річних за період часу з листопада 2017 року по жовтень 2019 року, а до суду він звернувся в листопаді 2019 року, суд не вбачає підстав для застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що передбачено ст. 625 ЦК України, в зв`язку з недоведеністю прострочення його виконання.
Крім того, суд зазначає, що обраний ОСОБА_1 під час звернення до суду спосіб захисту у вигляді стягнення інфляційних втрат застосовується до грошового зобов`язання у національній валюті. При вираженні грошового зобов`язання у іноземній валюті (еквіваленті) знецінення у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання не відбувається. Оскільки судом стягується еквівалент іноземної валюти станом на день винесення рішення, інфляційні втрати не можуть бути нараховані.
Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути лише сплачений ним авансовий платіж, розрахований в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, а в решті позову - відмовити.
У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення авансового платежу задоволити частково.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Рішення може бути оскаржене позивачем до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 6 липня 2020 року.

Головуючий: Н. А. Кирилюк