Справа № 172/285/20
Провадження № 2/172/176/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2020 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Битяка І.Г.

за участю секретаря судового засідання - Глушко О.М.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області до ОСОБА_2 , третя особа відділ соціальної роботи виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В

До суду надійшов вищевказаний позов. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , 2014 року народження та ОСОБА_5 , 2015 року народження. Батько ОСОБА_5 записаний зі слів матері на підставі ст. 135 СК України.

Відповідачка зарекомендувала себе з негативної сторони, не працює, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, утриманню своєї дитини - сина ОСОБА_6 , не створює належних умов для його проживання, не забезпечує нормального фізичного та розумового розвитку, нехтує своїми батьківськими обов`язками та зловживає алкогольними напоями. Залишила дитину у свого брата ОСОБА_7 без будь-яких пояснень. Дитина була брудна та хвора, що спричинило виникнення загрози життю дитини. ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 перевіз дитину з м. Дніпро в с. Миколаївка до своїє тітки ОСОБА_8 , яка займалася вихованням та лікуванням дитини. Була надія, що мати одумається, перестане зловживати спиртні напої та забере сина, однак надії були марні.

Неодноразово працівниками сільської ради, службою у справах дітей Васильківської РДА, відділом соціальної роботи виконкому Миколаївської сільської ради проводилися профілактичні роботи з ОСОБА_2 . Службою у справах дітей та працівниками соціальної служби виписані їй попередження. Після цих перевірок ОСОБА_2 виїхала з с. Миколаївка без зняття з обліку.

27.07.2019 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області було прийнято рішення про встановлення місця проживання старшої дитини ОСОБА_4 , 2014 року народження, з батьком ОСОБА_10 . На даний час ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_10 у м. Першотравенськ.

Просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від доходу відповідачки щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, до досягнення дитини повноліття.

Ухвалою судді від 24.03.2020 року провадження у справі відкрито, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив винести рішення на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення її батьківських праввідносно сина ОСОБА_6 . Пояснила , що у червні 2019 року вона офіційно працевлаштувалась у м. Дніпро і переїхала туди з сином. Проживає на квартирі, яку винаймає, син ходив до дитячого садочку. Вона працює та отримує заробітну плату, утримує свого сина матеріально. У листопаді 2019 року за її згодою брат відвіз сина до тітки у с. Миколаївка для лікування так як у м. Дніпро їй було складно цим займатись. Після закінчення лікування вона не забрала сина так як захворіла на пневмонію та перебувала на лікуванні. Коли вилікувалась то в країні припинився рух громадського транспорту внаслідок карантину. Приїхавши до ОСОБА_8 щоб забрати дитину та повідомила, що не може віддати сина так як є рішення органу опіки про відібрання дитини і вона визначена опікуном. Весь час перебування дитини у тітки вона приїздила у гості, привозила продукти харчування, ліки, за можливості допомагала матеріально. До адміністративної відповідальності вона не притягувалася, алкогольними напоями не зловживає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона працює директором будинку культури з лютого 2020 року, до цього працювала листоношею. ОСОБА_2 - її племінниця (донька двоюрідної сестри). ІНФОРМАЦІЯ_2 до неї приїхала ОСОБА_12 і привезла із собою ОСОБА_6 . Стан дитини був нормальний. Вона запропонувала залишити дитину у себе для лікування. Мати дитини не заперечувала проти цього. ОСОБА_2 допомогала ліками, продуктами приїздила у грудні-січні. З матір'ю узгодили, що дитина залишиться ще трохи у неї, поки ОСОБА_2 не влаштує побут. Вона приїздила до сина, привозила ліки, продукти харчування, давала гроші, дуже часто телефонувала коли не могла приїхати і цікавилася життям сина. Раніше ОСОБА_2 вживала алкогольні напої, але не часто, не зловживала. Вона готова віддати дитину відповідачці.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що він працює сторожем у сільській раді близько 10 років. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 привезла дитину - сина ОСОБА_6 для лікування і він й досі знаходиться у нього та його співмешканки ОСОБА_8 . Відповідачка за цей час надавала допомогу продуктами харчування, ліками. Щодо фактів зловживання алкогольними напоями відповідачкою йому не відомо. Проти повернення дитини матері він не заперечує.

Свідок ОСОБА_14 у суді пояснила, що вона працює прибиральником в будинку культури. На початку листопада вона бачила дитину, яка бігала у дворі ОСОБА_8 . Факт зловживання ОСОБА_2 алкогольних напоїв не підтверджує.

Свідок ОСОБА_15 пояснила в судовому засіданні, що вона є пенсіонером з 2001 року. Після того як привезли дитину відповідачку не бачила. Факти неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 їй не відомі, а також не відомі факти зловживання алкогольними напоями.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що відповідачка є її донькою. Коли дитину залишили у ОСОБА_8 вона була за кордоном, а коли приїхала то не було умов щоб забрати онука, оскільки була відключена електроенергія в будинку. ОСОБА_2 має можливість утримувати дитину, алкоголем не зловживає.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , 2014 року народження та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько ОСОБА_5 записаний зі слів матері на підставі ст. 135 СК України, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану від 13.03.2020 року.

Відповідно до акту депутата Миколаївської сільської ради Васильківського району від 04.03.2020 року ОСОБА_2 не працює і зареєстрована у приватному будинку по АДРЕСА_1 , але фактично в будинку не проживає.

Згідно довідки наданої Миколаївською АЗПСМ КНП "Васильківський центр ПМСД" від 20.02.2020 року ОСОБА_8 зверталася до лікаря ЗПСП 15.11.2019 року з приводу захворювання ОСОБА_5

Рішенням Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області від 26.02.2020 року № 29 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відібрано у ОСОБА_2 та призначено ОСОБА_8 , 1979 року народження піклувальником над дитиною.

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області видно, що позивач вважає обгрунтованим та доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з довідкою ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" від 21.05.2020 року ОСОБА_2 дійсно працює на посаді продовольчих товарів з 19 червня 2019 року по теперішній час та отримує заробітну плату, яка в середньому складає 4423,61 грн.

Відповідно до характеристики ОСОБА_2 , 1995 року народження, виданої ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" вічлива, у спілкуванні з покупцями культурна та доброзичлива, у своїй роботі намагається показати гарний результат.

Згідно зі ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки чи піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років.

Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року Генеральної Асамблеї ООН, ратифікована Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року в преамбулі визначає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Стаття 3 Конвенції зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до стаття 9 Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно з пунктами 15-16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2000 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Враховуючи, що зібрані у справі докази вказують на відсутність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області не ґрунтуються на вимогах закону, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, Конвенцією про права дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, Законом України «Про охорону дитинства», постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 164-165 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В

Відмовити виконавчому комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області у задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа відділ соціальної роботи виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25.06.2020 року.

Суддя І.Г. Битяк