Дата документу 23.06.2020 Справа № 320/6649/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1775/20 Головуючий у 1-й інстанції: Фомін В.А.
Є.У.№ 320/6649/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_3 , після смерті якого залишилася спадщина - 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги крім нього є також донька померлого - відповідач ОСОБА_2 .

На час відкриття спадщини він разом зі своєю сім`єю проживав у м. Находка, Приморського краю, Російської Федерації, куди вони виїхали 05 вересня 2016 року. 15 листопада 2016 року він отримав дозвіл на тимчасове проживання у Російській Федерації строком на 3 роки. Про смерть батька його сповістила ОСОБА_4 , мати його дружини, яка у його відсутність здійснювала догляд за батьком та інформувала про стан його здоров`я.

10 травня 2017 року він звернувся до нотаріуса у м. Находка за консультацією щодо порядку оформлення і подачі заяви про прийняття спадщини. Нотаріус рекомендувала оформити довіреність, яким уповноважити довірену особу на подачу від його імені заяви про прийняття або відмову від спадщини за місцем відкриття спадщини. Того ж дня він оформив довіреність на ім`я ОСОБА_4 і надіслав її поштою. За його доручення ОСОБА_4 звернулась до Мелітопольської державної нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини, проте нотаріус їй роз`яснив, що відповідна заява повинна бути подана особисто спадкоємцем, а не його повіреною особою.

В цей час він працював у м. Находка вахтовим методом, у нього був дванадцятигодинний робочий день з одним вихідним. Виїзд до міста Мелітополя був неможливим, оскільки він втрачав як дозвіл на тимчасове проживання в Російській Федерації, так і роботу. На його утриманні знаходилися дружина, яка не працювала, та троє малолітніх дітей, які навчалися в м.Находка, а отже втрата ним роботи ставила його сім`ю у скрутне матеріальне становище. За таких обставин його виїзд до м. Мелітополя створив би для нього особисто і його сім`ї істотні та об`єктивні труднощі.

Повернувшись із родиною до м. Мелітополя 01 липня 2019 року, він звернувся до Мелітопольської державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, проте нотаріус письмово роз`яснила йому, що він пропустив встановлений законом шестимісячний строк для її прийняття.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд на підставі ст.1272 ЦК України визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в термін три місяці.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2020 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_2 зазначає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску для прийняття спадщини. В справі відсутні докази щодо працевлаштування позивача в м. Находка після січня 2018 року. Позивач був обізнаний про смерть батька, проте відмовився приїхати на похорони батька, коштів на поховання не надсилав, тоді як вона витратила 9 500 грн. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність у позивача об`єктивних, непереборних і істотних труднощів для подання зави про прийняття спадщини, оскільки він своєчасно оформив довіреність на ведення всіх своїх справ на ОСОБА_4 , а отже мав реальну можливість оформити відповідну заяву. Юридична необізнаність позивача не є поважною причиною для пропуску строку прийняття спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ґрунтується на зібраних у праві доказах.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін - адвоката Дуда С.В., який підтримав апеляційну скаргу, заперечення адвоката Рудь Д.О., яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 25 травня 2017 року Мелітопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_3 у Мелітопольській державній нотаріальній конторі 09 вересня 2017 року заведено спадкову справу № 395/2017 (а.с. 65).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданим відділом ЗАГС м. Мелітополя 14.06.1973 року (а.с. 8).

Відповідач ОСОБА_2 є рідною донькою померлого, що не заперечувалося сторонами у суді.

До складу спадщини входить 1/3 частка квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

Співвласниками цієї ж квартири є позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 1995, його частка становить Ѕ (а.с.9/12), а також відповідач ОСОБА_2 , яка успадкувала 1/6 частку після смерті матері сторін ОСОБА_5 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13-16).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що проживання позивача із сім`єю на Дальньому Сході у Російській Федерації на великій відстані від місця відкриття спадщини та неможливість через загрозу втрати роботи і дозволу на тимчасове проживання на території Російської Федерації виїхати до місця знаходження спадкового майна для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька є поважною причиною і такою, що у відповідності до ст. 1272 ЦК України може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія апеляційного суду погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду викладена у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, зводиться до того, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду, посилався на певні перешкоди, які завадили йому вчасно звернутись до нотаріальної контори для прийняття спадщини, зокрема: велика відстань до місця знаходження спадкового майна, складні умови праці, які, зокрема, пов`язані із знаходженням його закордоном та юридична необізнаність.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач на час смерті батька, яка сталася 26 квітня 2017 року, і по 30 червня 2019 року знаходився на території Російської Федерації в м. Находка, де працював у ТОВ «Техстройдім» слюсарем з ремонту котельного приладдя і пилоприготувальних цехів з 17 жовтня 2016 року по 31 січня 2018 року, що підтверджується довідкою № 132 від 23 вересня 2019 року(а.с. 55).

Факт знаходження позивача за межами України з листопада 2016 по листопад 2019 року підтверджується також його закордонним паспортом громадянина України, який містить відомості про те, що йому дозволено тимчасове проживання на території Російської Федерації, дозвіл № 6248/16 з 15.11.2016 по 15.11.2019 року, наданий УФМС Росії по Приморському (а.с. 6); генеральною довіреністю від 10 травня 2017 року, посвідченою нотаріусом Находкінського нотаріального округу Приморського краю Російської Федерації, зареєстровано в реєстрі № 3-1890 (а.с. 20, 21); квитками на авіа рейс та пасажирський автобус, що підтверджують маршрут переміщення з м. Владівостока РФ 29.06.2019 року та прибуття позивача до м. Харкова 30.06.2019 року (а.с. 19), внаслідок чого позивач не мав змоги своєчасно звернутися з відповідною заявою.

Генеральна довіреність від 10 травня 2017 року, посвідчена нотаріусом Находкінського нотаріального округу Приморського краю РФ, якою ОСОБА_1 уповноважував ОСОБА_4 управляти і розпоряджатися всім його майном і, серед іншого, приймати спадщину або відмовлятися від неї, подавати від свого імені заяви про прийняття або відмову від спадщини, отримувати свідоцтва про право на спадщину на всіх підставах (за законом/за заповітом) свідчить про те, що позивач своєчасно у визначений законом шестимісячний строк намагався використати своє право і прийняти спадщину після смерті батька ОСОБА_3 відомим і доступним йому на той час способом.

ОСОБА_3 як співвласник спадкового майна і як спадкоємець після смерті батька, незважаючи на свою відсутність у м.Мелітополі, протягом 23016-2019 фактично утримував всю квартиру, сплачував комунальні послуги, тощо, що не заперечувалося сторонами у суді.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що особистий приїзд до міста знаходження спадкового майна через значну відстань і складне транспортне сполучення з місцем проживання позивача створював для нього об`єктивні і істотні труднощі, які полягали у вимушеній зміні налагодженого та запланованого укладу життя сім`ї позивача, а інші способи подання заяви про прийняття спадщини були йому не відомі.

Однією із фундаментальних засад цивільного законодавства у відповідності до ст.3 ЦК України є справедливість, добросовісність та розумність.

За положенням ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Складовою законності і обґрунтованості судового рішення за положенням ст.263 ЦПК України є його відповідність завданням цивільного судочинства, у тому числі принципу справедливості.

Отже, врахувавши принципи і завдання цивільного судочинства, практику Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність поважних підстав пропуску строку на прийняття спадщини, є доведеним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог є безпідставними, оскільки спростовуються фактичними обставинами справи і зібраними у справі доказами.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 не приймав участі у похованні батька, не є підставою для відмови у задоволенні позову. ОСОБА_2 не позбавлена можливості звернутися до іншого спадкоємця із вимогами про компенсацію витрат на поховання спадкодавця у відповідності до вимог ст.1232 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складено 24 червня 2020 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді О.М. Кримська

А.В. Дашковська