Справа № 709/279/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року смт Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Чубая В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Соломки Л.М.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Чорнобаївського районного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначалося, що між сторонами було укладено шлюб, який у 2014 році розірвано судом. Під час шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народився син - ОСОБА_4 . Дитина проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Відповідач відмовився у добровільному порядку надавати кошти на утримання сина. У зв`язку з цим, посилаючись на приписи Сімейного кодексу України, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого останній проти його задоволення заперечив. Стверджував, що позивач незаконно вивезла сина у Російську Федерацію, чим позбавила його можливості брати участь в його вихованні та утриманні. Вказані обставини також породжують питання щодо наявності юрисдикції у Чорнобаївського районного суду Черкаської області щодо розгляду даної справи, оскільки дитина зареєстрована і проживає з матір`ю у Російській Федерації. Зазначав про те, що з ним проживає та перебуває на утриманні їх спільна з відповідачем дочка - ОСОБА_5 , яка продовжує навчання, що у свою чергу вимагає від нього здійснення витрат. При цьому позивач участі в утриманні повнолітньої дочки не бере.

У судовому засіданні при вирішенні питання про наявність у Чорнобаївського районного суду Черкаської області компетенції щодо розгляду даного спору представник позивача підтвердила, що син сторін дійсно проживає у Російській Федерації разом з позивачем, однак стверджувала, що дитина є громадянином України, а його батько, тобто відповідач, проживає у с. Старий Коврай Чорнобаївського району Черкаської області. Саме за вказаних обставин позов подано за місцем проживання відповідача, що за територіальною підсудністю належить до Чорнобаївського районного суду Черкаської області.

Відповідач не погодився з позицією представника позивача та вважав, що позов має бути поданий до компетентного суду Російської Федерації.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Питання підсудності цивільних справ урегульоване у главі 2 Розділу І ЦПК України, яка визначає предметну, суб`єктну, інстанційну та територіальну юрисдикцію (підсудність) справ, а також ст. 497 ЦПК України, що врегульовує підсудність судам України справ з іноземним елементом, відповідно до положень якої, підсудність цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою Україною.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Отже на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила територіальної підсудності.

Як зазначалося вище ЦПК України передбачає предметну, суб`єктну, інстанційну та територіальну юрисдикцію. Закон України «Про міжнародне приватне право» у свою чергу передбачає договірну, загальну, альтернативну та виключну підсудність.

Таким чином суди під час вирішення питання про підсудність справ з іноземним елементом, повинні керуватися як нормами ЦПК України, так і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» і нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (ст.ст. 75-77 Закону).

Згідно зі ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.

Відповідно до п. 4 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо у справі про сплату аліментів або встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні.

Натомість з копії паспорта позивача вбачається, що вона є громадянкою Російської Федерації (а.с. 6).

Згідно з Протоколом до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (надалі - Конвенція), ратифікованим Законом № 140/98-ВР (140/98-ВР ) від 3 березня 1998 року, ст. 32 Конвенції викладено в новій редакції.

Так, у п. 1 ст. 32 Конвенції зазначено, що права і обов`язки батьків та дітей, у тому числі зобов`язання батьків по утриманню дітей, визначаються законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають постійне спільне місце проживання, а за відсутністю постійного спільного місця проживання батьків та дітей їх взаємні права та обов`язки визначаються законодавством Договірної Сторони, громадянином якої є дитина. На вимогу позивача в аліментних зобов`язаннях застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої постійно проживає дитина.

Відповідно до п. 3 ст. 32 Конвенції у справах про правовідносини між батьками та дітьми є компетентним суд Договірної Сторони, законодавство якої підлягає вживанню у відповідності з п.п. 1 і 2 цієї статті.

З доданої до позовної заяви довідки «Администрации Сосновского района Челябинской области» (рос.) від 22 січня 2020 року № б/н вбачається, що ОСОБА_3 (позивач) зареєстрована та проживає за адресою: « АДРЕСА_1 (рос . ); разом з нею проживає і зареєстрований за даною адресою син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син перебуває на утриманні матері (а.с. 3).

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Виходячи з аналізу вказаних положень процесуального закону та міжнародних договорів, які були ратифіковані Україною, Закону України «Про міжнародне приватне право», суд дійшов висновку про непідсудність даної справи з іноземним елементом Чорнобаївському районному суду Черкаської області, оскільки позивач у справі є громадянином Російської Федерації, де зареєстрована і постійно спільно проживає разом з дитиною, достовірні відомості про громадянство якої у суду відсутні, а тому в цьому випадку Договірними сторонами визначено розгляд справи за місцем проживання позивача у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 259-261 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Повна ухвала суду складена 6 липня 2020 року.

Суддя В.В. Чубай