Головуючий суду 1 інстанції - Логвіненко Т.Г.
Доповідач -Авалян Н.М.
Справа № 417/198/20
Провадження № 22-ц/810/373/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів Єрмакова Ю.В., Коновалової В.А.

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за заявою ОСОБА_1

заінтересована особа Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області

про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Марківського районного суду Луганської області

від 14 квітня 2020 року

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяв

ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в обгрунтування якого вказала наступне. З 16 вересня 1978 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Чоловік заявниці перебував на обліку в Краснодонському управлінні Пенсійного фонду України та отримав пенсію за віком за Списком №1, розмір якої становив 14000 гривень, тому на час сумісного проживання заявниця знаходилась на утриманні свого чоловіка. Пенсія чоловіка була єдиним суттєвим джерелом засобів до існування сім`ї, оскільки підприємницькою діяльністю вона не займалася, ніяких додаткових доходів вона не отримувала. З травня 2019 року заявниця знаходиться на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України і отримує пенсію за віком в розмірі 1497 гривень. 31 травня 2019 року заявниця звернулася до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з приводу оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Листом від 04 червня 2019 року її повідомлено про те, що вона повинна підтвердити факт знаходження на час смерті чоловіка на його утриманні. Органи, які можуть видати довідку про перебування на утриманні знаходяться на окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень. Вказані довідки до розгляду відповідачем не приймаються. Таким чином, встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні чоловіка та втрати постійного та основного джерела засобів до існування після його смерті необхідно їй для оформлення пенсії в зв`язку з втратою годувальника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 14 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви у звязку з недоведеністю вимоги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу

Заявниця з рішенням суду не погоджується, просить його скасувати та задовольнити заяву, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи.

Заінтересована особа - Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області - у відповіді на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що розмір пенсії заявниці перевищує прожитковий мінімум, тому вона не вважається особою, що перебувала на утриманні чоловіка у розумінні положень ч.2 ст.61 ч.2, ч.4 ст.75 СК України, оскільки отримання доходу у меншому розмірі, ніж дохід чоловіка само по собі не свідчить про перебуванні на утриманні. Крім того посилається на відсутність інформації про розмір пенсії чоловіка заявниці за даними Центральної бази одержувачів пенсій.

В судове засідання учасники справи не з`явились, просили розглянути справу за їх відсутності.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Однак, заявниця не довела обставини, які б свідчили про те, що вона перебувала на утриманні чоловіка, оскільки не надала доказів про розмір його пенсії.

Апеляційний суд вважає цей висновок помилковим, оскільки суд першої інстанції не дотримався приписів норм процесуального права про особливості розгляду справ окремого провадження, визначені в ст.294 ЦПК України, якими передбачено наступне.

Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи (ч.1)

З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази (ч.2).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3).

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (ч.4).

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені приписи норм процесуального права, розглянув справу за відсутністю заявниці або її представника адвоката Варченко К.Г., без роз`яснення її прав та обов`язків, без вирішення питання про витребування для порівняння інформації про доходи заявниці та її чоловіка, що має вирішальне значення для вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції допустив неповноту з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи.

Під час апеляційного розгляду справи були вжиті заходи для усунення неповноти з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи відповідно до ст. 367 ЦПК України, в якій зазначено наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі (ч.5).

Для з`ясування обставин, які мають значення для справи апеляційним судом були витребувані довідки про доходи заявниці та її чоловіка за період 2010-2014 року, копія пенсійної справи про отримання заявницею пенсії на неповнолітню дитину у зв`язку з втратою годувальника, а також інформація, яка міститься в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, апеляційний судом були досліджені письмові докази, які були надані заявницею.

Матеріалами справи підтверджуються наступні факти.

16 вересня 1978 року укладений шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У шлюбі у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась донька, ОСОБА_4 .

Подружжя проживало та було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Чоловік заявниці працював, а також з 1999 року отримував пенсію за віком за списком №1, перебуваючи на обліку в Краснодонському управлінні Пенсійного фонду України.

Заявниця працювала до 29 травня 1995 року та була звільнена за власним бажанням.

17 травня 2000 року заявниця була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Підприємницьку діяльність припинено 11 березня 2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік заявниці помер у віці 55 років за зареєстрованим змісцем проживання: АДРЕСА_1 .

Після його смерті заявниці була призначена пенсія на неповнолітню доньку у зв`язку з втратою годувальника, яку вона отримувала до повноліття дитини.

У травні 2019 року заявниці призначено пенсію за віком у розмірі 1497,00 грн. Вона як внутрішньо переміщена особа перебуває на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України.

Зазначені обставини підтверджуються: копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу (а.с.8), копією свідоцтва про народження (а.с.28), копією свідоцтва про смерть (а.с.8-зв.), копією домової книги, копією паспорта заявниці, а також актом та довідкою про фактичне проживання на день смерті (а.с. 6,11,13,14-16), копіями трудових книжок заявниці та її чоловіка (а.с.19-23), витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.157-160), копією пенсійної справи № 135353 Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (а.с.127-152).

Згідно із статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї.

З огляду на зазначене, вирішальне значення для встановлення факту перебування на утриманні є порівняння доходу заявниці та її чоловіка, а вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Встановлено, що в період з 2000 року по січень 2014 рік (на день смерті) дохід чоловіка заявниці у вигляді заробітної плати за роботу на шахті «Молодогвардійська» та у Верхньошевирьовській сільській раді становив: 2000 рік 11142,82грн., 2001 рік 14960,22 грн., 2002 рік 18838,84 грн., 2003 рік 16339,19 грн., 2004 рік 986,22 грн. Крім заробітної плати, чоловік заявниці з 15 жовтня 1999 року безстроково отримував пенсію за віком за списком №1, розмір якої змінювався у сторону підвищення. На момент смерті чоловіка заявниці його середньомісячний дохід, як зазначено у пенсійній справі становив 15849,07 грн. З вказаного доходу була розрахована пенсія у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 12679,26 грн., яка у рівних частках була поділена між утриманцями донькою та матір`ю померлого.

Дохід заявниці за вказаний період становив: 2000 рік 1370,00 грн., 2001 рік 1600,00 грн., 2002 рік 2200,00 грн., 2003 рік 2125,00 грн., 2004 2008 року 0,00 грн., 2009 рік 269,57 грн., 2010 рік 6079,52 грн., 2011 рік 9675,00 грн., 2012 рік 13229,00 грн., 2013 рік 13835,00 грн., січень 2014 року 1218,00 грн.

Інформація про доходи заявниці та її чоловіка міститься у довідках форми ОК-5 Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (а.с.120-126), а також у матеріалах пенсійної справи № 135353 Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (а.с.127-152).

Таким чином, судом встановлено, що подружжя Розенків проживало разом; на їх утриманні знаходилась неповнолітня дитина; дохід чоловіка заявниці впродовж декількох років до його смерті, хоч і не був єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування і значно перевищував розмір її доходу, тобто був для заявниці постійним джерелом засобів до існування.

Встановлений судом факт перебування заявниці на утриманні чоловіка підтверджується допустимими, достовірними та достатніми доказами, а від встановлення вказаного факту залежить реалізація заявницею права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Доводи заінтересованої особи Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про те, що розмір пенсії заявниці перевищує прожитковий мінімум, тому вона не вважається особою, що перебувала на утриманні чоловіка у розумінні положень ч.2 ст.61 ч.2, ч.4 ст.75 СК України, апеляційний суд не приймає, оскільки предметом розгляду цієї справи не є питання правомірності нарахування або відмови у нарахування заявниці пенсії у зв`язку з втратою годувальника, що відноситься до дискреційних повноважень Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області не приймало рішення щодо права заявниці на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а у своєму листі від 04 червня 2019 року № 14-8/14/02.1-09 повідомило заявницю про те, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, серед інших документів, необхідно подати документ перебування на утриманні, яким є довідка житлово-експлуатаційної організації або іншої організації з місця проживання (реєстрації), або довідка органу місцевого самоврядування про проживання разом з годувальником за однією адресою, виданими згідно з вимоггами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». А у разі неможливості подати таку довідку, встановити цей факт у судовому порядку. (а.с.29).

Заявниця позбавлена можливості подати довідку з місця проживання, оформлену відповідно до закону, оскільки вона та її чоловік зареєстровані на тимчасово окупованій території Луганської області, у зв`язку з чим видані довідка та акт з місця проживання не приймаються для розгляду Марківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області (а.с.10,13).

Судом ці доказ прийняті до уваги з урахуванням сформульованих у практиці Міжнародного суду ООН «намібійськіх винятків», відповідно до яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Європейський суд у своїй прецедентній практиці, застосовуючи «намібійські винятки», вказав, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать (справи «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви з вказаних вище підстав.

Керуючись статтями 367, 376, 375, 381-384, 388-391 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 14 квітня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні чоловіка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови (03 липня 2020 року).

Процесуальний строк касаційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Судді Н.М.Авалян

Ю.В.Єрмаков

В.А.Коновалова