Єдиний унікальний номер справи 760/4573/18
Провадження №22-ц/824/4972/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 грудня 2019 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року позивач ПАТ СК «Галицька» звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свій позов мотивував тим, що на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ним було застраховано відповідальність відповідача як власника автомобіля «Ваз 21099», д.н.з. НОМЕР_1 . 28.09.2016 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобілю «AUDI А-4», д.н.з. НОМЕР_2 , застрахованому ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», було завдано механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва відповідача визнано винним в ДТП, що сталося, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 130, 124 КУпАП. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося з вимогою до ПАТ СК «Галицька» про виплату страхового відшкодування, позивач ттаку вимогу задовольнив та виплатив на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 90 582,43 грн. Зважаючи на те, що відповідач був визнаний винним у скоєнні ДТП, вказаний випадок було визнано страховим та проведено виплату страхового відшкодування на користь страхової компанії постраждалої особи. При цьому ДТП відповідач скоїв в стані алкогольного сп`яніння, що в свою чергу дає позивачу підстави для звернення з регресною вимогою про відшкодування сплачених останнім сум.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 21 грудня 2019 року позов задоволений в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Скаргу обґрунтовує тим, що суд не звернув уваги невідповідність суми відшкодування та неналежність доказу по справі - звіту про визначення вартості матеріального збитку, яким позивач обґрунтовував свої вимоги. Вказує, що свою незгоду з розміром матеріального збитку зазначав в запереченнях на відзив, в яких не погоджувався зі складеним звітом. Зокрема в ремонтній калькуляції автомобіля «AUDI А-4» зазначені вартість та перелік ремонтних робіт як по задній, так і по передній частині пошкодженого авто. В той же час відповідно до опису пошкоджень, зазначених у схемі ДТП та довідці Управління патрульної поліції, в результаті ДТП автомобіль «AUDI А-4» зазнав виключно пошкоджень задньої частини. За таких умов розмір заявленого позивачем відшкодування явно не відповідає розміру спричиненої відповідачем шкоди, хоча він має нести відповідальність лише в рамках розміру дійсної спричиненої його діями шкоди. Також апелянт вказує, що покладені в основу рішення докази є недостовірні, а їх копії такі, що ставлять під сумнів їх відповідності оригіналу. Все це з точки зору апелянта обумовлює відсутність підстав для задоволення позову в цій справі.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що отримавши претензійний лист від ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про відшкодування виплачених такою страховою компанією 91 582,43 грн. постраждалій особі за пошкодження в результаті ДТП автомобіля, взявши до уваги матеріали отриманого страхового акту, провівши свій розрахунок на виплату страхового відшкодування за збиток, позивач здійснив виплату коштів в сумі 90 582,43 грн. на рахунок заявника - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Оскільки відповідач по справі скоїв ДТП в стані алкогольного сп`яніння, що доведено відповідною постановою суду, позивач просив стягнути виплачену ним суму страхового відшкодування в порядку регресу з винної в ДТП особи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції належним чином встановив як сам факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди, так і наявність передбачених законом підстав для покладення на завдавача шкоди обов`язку виплати страхового відшкодування в порядку регресу. В той же час колегія суддів апеляційного суду вважає, що в ході розгляду справи позивачем не було належним чином доведено розміру шкоди, яку має відшкодовувати відповідач в рамках справи.

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Положеннями ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вимогами п.п. 1,2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування шкоди, завданої застрахованою ним особою у стані алкогольного сп`яніння переходить право регресної вимоги до такої особи. В той же час така особа несе відповідальність в межах розміру спричиненої його діями шкоди.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду.

Зважаючи на наведені норми, позивачем в рамках справи мали б бути надані до суду належні та допустимі докази стосовно розміру спричиненої постраждалому внаслідок ДТП шкоди. На виконання такої вимоги позивач надав до справи звіт №6328/4 від 06.10.2016 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «AUDI А-4», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 17-31 та 129-145). Відповідно до вказаного звіту визначений експертом матеріальний збиток склав 93 485,99 грн.

Оскільки експертний звіт був поданий до суду лише в копії, відповідач, з посиланнями на сумніви в достовірності такого доказу, клопотав перед судом у витребуванні від позивача оригіналу зазначеного звіту. Таке клопотання відповідача було задоволено судом, який запропонував позивачу надати до суду для огляду оригінал зазначеного документу. В той жде час така вимога позивачем виконана не була, останній знову надав до суду копію такого звіту та зазначив про відсутність у нього його оригіналу. При цьому, незважаючи на встановлений законом обов`язок належного доведення своїх вимог та передбачений процесуальним законом порядок отримання за допомогою суду доказів, відсутніх у сторони, позивач не заявляв жодного клопотання про надання йому додаткового часу на подачу доказу або про його витребування від іншої особи, яка ним володіє.

У відповідності до положень ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Зважаючи на наведені обставини, представлена позивачем копія звіту №6328/4 від 06.10.2016 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не може бути взята до уваги при вирішенні справи судом. Інших належних доказів з цього приводу позивачем до суду представлено не було, що в свою чергу обумовлює недоведеність такого розміру шкоди, відтак й відсутність підстав для її стягнення з відповідача. При цьому сам лише той факт, що позивач фактично виплатив ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» суму страхового відшкодування, не є належним доказом розміру спричиненої шкоди (в межах яких повинен відшкодувати відповідач) та не звільняє позивача від обов`язку доведення її розміру. В той же час на вказані обставини суд першої інстанції увагу не звернув.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування апеляційним судом судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, зважаючи на невірне вирішення справи судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню понесені ним судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643,00 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 грудня 2019 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення. В задоволенні позову приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2643,00 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько