Провадження №2/523/558/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2020 р. м.Одеса Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Щербан О.Д.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 та після уточнення 17.05.2018 р. вимог просив стягнути кошти у сумі 1697201,80 грн. за користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою - АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказував на те, що відповідач незаконно володіє будинком з 05.06.2008 року у зв`язку з чим завдала йому збитків, розмір яких він розрахував із вартості орендної плати визначеного на рівні подібного за характеристиками будинку.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в судовому засіданні.

Представник відповідача заперечувала проти позову вказуючи на те, що позивачем відповідно до рішення суду набуто право на ј частину незавершеного будівництва (готовністю 96%) житлового будинку, на теперішній час будинок оформлений на праві власності, тобто позивач є лише власником будівельних матеріалів. Безпідставним є твердження позивача про розрахунок орендної плати, оскільки його здійснено з розрахунку оренди готового до експлуатації будинку.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як було встановлено судом рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 року у справі №1512/3763/2012 за позивачем - ОСОБА_3 , після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом визнано право на ј частку незавершеного будівництвом житлового будинку (готовністю 96%), що розташований за адресою - АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 03.09.2003 року, з правом здачі житлового будинку в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно. Також було витребувано вказане майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , на користь позивача, ј частку незавершеного будівництвом житлового будинку (готовністю 96%), що розташований за адресою - АДРЕСА_1 .

Також, вказаним судовим рішенням визнано недійсним розпорядження Київської районної адміністрації ОМР від 09.07.2004 року №943 «Про затвердження державного акту прийняття в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_2 » та визнано недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння що складається з житлового будинку загальною площею 491,8 кв.м., житловою площею 108,0 кв.м., який розташований в АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки №98235289 від 22.09.2017 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою - АДРЕСА_1 , житлова площа 108,0 кв.м., зареєстровано за ОСОБА_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Експертним висновком Одеською регіональною торгово-промисловою палатою України від 02.05.2018 року №УТЕ-370, визначено середньоринкову вартість орендної плати об`єкта нерухомості - житлового будинку загальною площею 450-500 кв.м., з господарськими спорудами, басейном та гаражом, за умови довгострокової оренди, без урахування комунальних платежів, за період з червня 2008 року по лютий 2018 року .

За вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В обгрунтування вимог позивач вказував на норми статтей 22 та 390 ЦК України.

Згідно з нормами ч.1 та п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.2 ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.

Мова в даному випадку йде про доходи, що мали місце (особа одержала їх) або могли мати місце, якби особа ними скористалася. Вказана обставина, як і сам розмір таких доходів, повинні бути обґрунтовані власником майна.

Зазначений позивачем спосіб захисту є як засіб недоотримання певних доходів і виникає за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. Позовні вимоги про стягнення недоотриманих доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій, бездіяльності.

Необхідно звернути увагу на те, що в засіданні було встановлено, що відповідач використовувала будинок для власного проживання, в оренду його не здавала, тобто дохід від користування майном не отримувала.

Отже, суд, при встановлених обставинах прийшов до висновку, що пред`явлені позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,354-355 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення .

Повне рішення складено 26.06.2020 р.

Суддя