Провадження № 2/760/166/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Хліменкової А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна про визнання договору дарування недійсним та поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, в якому просила:

- визнати недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 16.03.2017, серія та номер 273, посвідчений приватним нотаріусом Рильською Л.С.;

- ухвалити рішення про визнання права власності, у порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 07.08.1974 між ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16.02.2017 шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16.02.2018, яке залишено без змін ухвалою апеляційної інстанції від 21.06.2018, було вирішено спір щодо поділу спільного майна подружжя.

На думку позивача, під час судового розгляду, щодо поділу майна, виявилося, що частина майна, а саме квартира АДРЕСА_1 , яка була набута під час шлюбу, 16.03.2017 шляхом укладання договору дарування була відчужена ОСОБА_2 , без нотаріальної згоди позивача та участі в укладанні правочину, тому поділ даного майна було відкладено до оскарження зазначеного правочину.

Як зазначає позивач, в грудні 2012, на час шлюбу сторін, за спільні кошти подружжя, останні придбали вищевказану квартиру, яка за спільним рішенням подружжя була оформлена на ОСОБА_2 .

Після набуття рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили, ОСОБА_2 на користь сина сторін ОСОБА_3 уклав договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Рильською Л.С.

Враховуючи те, що позивач, як співвласник майна не надавала письмової, нотаріальної згоди на вчинення правочину, не була його стороною, тому останній підлягає визнанню недійсним, а майно визнанню спільною сумісною власністю.

Врегулювання спору не проводилось, через відсутність бажання відповідачів на проведення перемовин. Позивач вважає, що її права порушені, у зв`язку з чим звернулася до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.10.2019 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Рильська Л.С. про визнання договору дарування недійсним та поділ спільного майна подружжя.

20.01.2020 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Рильська Л.С. про визнання договору дарування недійсним та поділ спільного майна подружжя.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву відповідно до якої проти позову заперечував та просив провести судовий розгляд справи за його відсутності.

Представник, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Л.С. в судове засідання не з`явилась, просила суд розглянути справу у її відсутності на підставі наявних у справі даних.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частина 3 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно з п.4 ч.3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_2 перебували у шлюбі починаючи з 07 серпня 1974 року та рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16.02.2017 шлюб між ними розірваний (а.с.76).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 105,70 кв. м, на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_2, 10.03.2011, головне управління житлового забезпечення /Наказ №264-С/КІ від 01.03.2011/ належала ОСОБА_2 16.03.2017 на підставі договору дарування, серія та номер :237 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С., ОСОБА_3 набув право власності на вищевказану квартиру (а.с.81,82).

Звертаючись до суду з вимогою про визнання права власності, у порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , позивач зазначила, що під час розгляду справи про поділ майна подружжя Обухівським районним судом Київської області, виявилося, що частина майна, а саме квартира АДРЕСА_1 , яка була набута під час шлюбу, 16.03.2017 шляхом укладання договору дарування була відчужена ОСОБА_2 , без нотаріальної згоди позивача та участі в укладанні правочину, тому поділ даного майна було відкладено до оскарження зазначеного правочину.

Однак зазначена обставина не відповідає дійсності, оскільки під час розгляду Обухівським районним судом Київської області справи про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_1 було подано зустрічний позов, в якому серед іншого остання просила визнати за ОСОБА_2 в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 105,7 кв.м. Визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 105,7 кв.м.

Так, Обухівським районним судом Київської області за результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, ухвалено рішення від 16.02.2018, яким первісний та зустрічний позов задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 до ОСОБА_1 визнано право особистої приватної власності на:

- 61/100 частини будинку загальною площею 417,3 кв.м, житловою площею 86,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 - за ОСОБА_1 ;

- 61/100 частини земельної ділянки площею 0,1570 га, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Підгірцівська сільська рада, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - за ОСОБА_1 ;

- 39/100 частини будинку загальною площею 417,3 кв.м, житловою площею 86,4 кв.м, розташованого за адесою: АДРЕСА_3 - за ОСОБА_2 ;

- 39/100 частини земельної ділянки площею 0,1570 га, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Підгірцівська сільська рада, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - за ОСОБА_2 ;

- квартиру АДРЕСА_4 - за ОСОБА_2 ;

- автомобіль «Subaru Forester», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 - за ОСОБА_2 .

В задоволенні інших позовних вимог первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Таким чином, Обухівським районним судом Київської області вирішено спір про поділ майна подружжя, зокрема квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 105,7 кв.м та в цій частині відмовлено. Рішенням суду встановлено, що 14 липня 2011 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою. 16 березня 2017 року згідно договору дарування ОСОБА_2 передав безоплатно у власність ОСОБА_3 квартиру, загальною площею 105, 70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.01.2018 року на об`єкт нерухомого майна, квартири, загальною площею 105, 70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 . Право особистої приватної власності позивача ОСОБА_2 на квартиру загальною площею 105,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виникло в порядку приватизації, надалі ця квартира була подарована сину сторін за нотаріально посвідченим договором, який ніким не оспорювався, в установленому законом порядку право власності на вказану квартиру зареєстровано за сином сторін ОСОБА_3 , а не за жодним із подружжя, тому вказана квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і не підлягає врахуванню при визначенні обсягу спільного майна та варіантів поділу.

Вищевказане рішення суду ОСОБА_1 не оскаржувалося, тобто позивач на той час не вважала, що її права порушені ухваленням вищевказаного рішення та фактично погодилась з усіма доводами та обставинами викладеними у рішенні. Тому доводи позивача про відкладення поділу квартири АДРЕСА_1 до оскарження договору дарування є хибними.

Натомість апеляційна скарга була подано з боку ОСОБА_2 та правильність вирішення спору перевірена апеляційною інстанцією.

Так, постановою Апеляційного суду Київської області 21.06.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 лютого 2018 року у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - без змін.

Зокрема постановою встановлено, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позову на підставі зазначених доказів по справі.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16.02.2018 набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням та на підставі вищевикладеного в контексті позовних вимог про визнання недійсним договору дарування слід зазначити наступне.

16.03.2017 ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_5 , «Дарувальник» та ОСОБА_3 « Обдарований », уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С., зареєстрований в реєстрі за № 237.

Договір дарування належить до безоплатних правочинів, за умовами якого обдаровуваний не має перед дарувальником будь-якого зобов`язання матеріального характеру.

При посвідченні договору дарування нотаріус встановлює особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії, та визначається обсяг їх цивільної дієздатності. Договір дарування посвідчується за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України на момент вчинення правочину.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Форма договору дарування встановлена статтею 719 ЦК України, відповідно до вимог якої, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Вимоги ст.720 ЦК України щодо сторін у договорі дарування також дотримані, належність дарувальнику на праві власності вищезазначеної квартири перевірена, його повноваження на укладення відповідного договору дарування через представника встановлені трьохсторонньою заявою (а.с.66), форма договору дотримана, тому правових підстав для визнання вищезазначеного договору дарування недійсним немає.

Крім того, окремо слід звернути увагу на ч.1 ст.15 ЦК України, якою визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд вважає, що з урахуванням обставин встановлених рішенням Обухівського районного суд Київської області від 16.02.2018, щодо правового статусу майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 , обґрунтування позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, вимоги про визнання недійсним договору дарування від 16.03.2017 та визнання права власності не підтверджені матеріалами справи та не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, є безпідставними, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В порядку ст.141 ЦПК України, судовий витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладено та керуючись ст.ст.15, 16, 202, 203, 215, 717, 719 ЦК України ст.ст.2, 4, 5, 13, 77, 79, 81, 82, 264 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна про визнання договору дарування недійсним та поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко