233 № 185/3401/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/М о т и в о в а н а/

30 червня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Наумик О. О., за участі секретаря судового засідання Рамазанової В. Х., відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості» та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» «про визнання недійсним підписання анкети заяви та стягнення коштів»,

У С Т А Н О В И В:

24 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (з 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «Приватбанк») змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.02.2012 в розмірі 27288,31 грн, з яких: 16652,51 грн заборгованість за кредитом; 8260,17 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 600,00 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн фіксована частина, 1275,63 грн процентна складова (а.с.2-3).

Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного Договору, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів Банку, відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 16500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитні зобов`язання відповідач не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у зазначеному вище розмірі (а.с.2-3).

18.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просить визнати недійсним анкету заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» від 29.02.2012, яка нібито була підписана між ним та позивачем, пославшись на те, що ніяких анкет-заяв про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.02.2012 він не підписував (а.с.132).

29 травня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області прийнято заочне рішення, за яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі (а.с.49).

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2015 року залишено без задоволення (а.с.72).

26 червня 2019 року постановою Дніпропетровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року скасовано, цивільну справу направлено на розгляд за встановленою територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області (а.с.99-101).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2019 року відкрите провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, справу призначено у судове засідання для розгляду по суті (а.с.108-109).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.09.2019 прийнято зустрічний позов, вимоги за зустрічним позовом об`єднані в одне провадження із вимогами за первісним позовом. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначивши до розгляду у підготовчому засіданні (а.с.134-135).

07.10.2019 від представника АТ КБ «ПриватБанк» Захарова М. І. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, який ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.10.2019 залишений без руху за підстав недотримання вимог п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України, а саме не надання доказів, що підтверджують надіслання (надання) копії відзиву і доданих до нього доказів позивачу за зустрічним позовом; відповідачеві за зустрічним позовом наданий строк для усунення недоліків (а.с.160-161).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28.10.2019 відзив на зустрічну позовну заяву повернутий відповідачу за зустрічним позовом через не виправлення недоліків (а.с.171-172).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28.10.2019 у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене запитання, чи виконаний підпис під Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29.02.2012 ОСОБА_1 або іншою особою; зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» надати задля можливості проведення призначеної експертизи оригінал Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківський послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 від 29.02.2012; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.172-173).

31.01.2020 до суду надійшло повідомлення № 5743-5744 про неможливість надання висновку (а.с.190).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.02.2020 провадження у справі поновлено зі стадії підготовчого засідання, призначений судовий розгляд справи у підготовчому засіданні (а.с.202-203).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.02.2020 підготовче провадження у цивільній справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні (а.с.209-210).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2020 визнано явку представника АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання обов`язковою (а.с.214-215).

У судове засідання представник АТ КБ «ПриватБанк» Захаров М. І., повідомлений про дату, час і місце судового засідання у порядку ст.128 ЦПК України належним чином, не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.258), зазначивши на підтримання первісного позову і заперечення проти зустрічних позовних вимог з посиланням в обґрунтування своєї позиції, зокрема на письмові «Додаткові пояснення» щодо первісного та зустрічного позовів (а.с.235-236), у яких заперечив проти зустрічних позовних вимог, пославшись на:

- виписку по рахунку як підтвердження видачі ОСОБА_1 платіжної картки та відкриття картрахунку, на який встановлено кредитний ліміт та простежується, що останній користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без картки;

- розрахунок заборгованості (з якого вбачається, що заборгованість починає відлік 03.01.2013) та виписку про рух коштів - як на підтвердження часткового погашення за договором;

- довідку про строк дії виданих Клієнту карт;

- фото Клієнта з картою з програмного комплексу, яке було здійснене при зверненні останнього до Банку для отримання банківських послуг 29.02.2012,24.09.2012,03.01.2013,03.01.2014, 31.03.2014.

У судовому засіданні ОСОБА_1 первісний позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі, зустрічний позов підтримав за підстав, наведених у заявах по суті справи (у відзиві на первісну позовну заяву а.с.114, у зустрічному позові), просив зустрічний позов задовольнити, пославшись на те, що окрім зарплатних карток, жодних інших карток, у тому числі і кредитних, він не отримував, ніяких кредитних договорів не підписував та кредитних коштів не позичав. Просив відмовити у позові АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, зустрічний позов задовольнити.

Дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На підтвердження волевиявлення щодо укладення з відповідачем за первісним позовом кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» надана «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» (а.с.6), в якій зазначено, що відповідач погодився з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, а також з Тарифами складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг і яка містить підпис ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання перебування сторін у договірних відносинах, суд виходив з такого:

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч.1). Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч.2). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (ч.2). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.5).

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін, згідно з яким цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4).

За приписами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1).

Виходячи із характеру спірних правовідносин у справі, в першу чергу підлягає встановленню обставина, чи підписував відповідач «Анкету-заяву».

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.81 ЦПК).

За приписами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

В обґрунтування свого ствердження про те, що він не підписував «Анкету-заяву» ОСОБА_1 заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, висновок у якій за повідомленням експерта неможливо зробити через відсутність оригіналу «Анкети-заяви».

Неможливість надання оригіналу «Анкети-заяви» від 29.02.2012 за інформацією АТ КБ «ПриватБанк» обумовлена знаходженням його у Донецькому архіві, взаємодія з яким до стабілізації політичної ситуації в зоні АТО неможлива (а.с.186).

На підтвердження свого ствердження про наявність між сторонами договірних відносин АТ КБ «ПриватБанк» надав довідку про видачу ОСОБА_1 кредитних карток за кредитним договором від 29.02.2012 (№ НОМЕР_1 03.03.2012 строком дії 03/15, № НОМЕР_2 03.01.2013 строком дії 07/16) (а.с.237), виписку по картковому рахунку на ім`я ОСОБА_1 за період з 29.02.2012 по 31.12.2014 (а.с.243-251).

З цієї Виписки убачається, що ОСОБА_2 за картрахунками №№ НОМЕР_1 . НОМЕР_2 користувався грошима за кредитним лімітом у 16500,00 грн, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів.

Географія здійснення таких операцій переважно співпадає з містами за реєстрацією місця проживання ОСОБА_1 місто Донецьк (копія паспорту на а.с.33), місто Костянтинівка Донецької області (копія довідки «про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції» - на а.с.77).

Отримання ОСОБА_1 як клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» платіжних карт підтверджено роздруківкою його фото з програмного комплексу (а.с.238-242).

ОСОБА_1 не заперечував ту обставину, що в АТ КБ «ПриватБанк» були відриті карткові рахунки на його ім`я, на які, за його ствердженням, він отримував заробітну платню і які не використовувалися ним як кредитні.

Проте, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих стверджень ним не надано та про наявність таких не зазначено.

Надана АТ КБ «ПриватБанк» виписка по картковим рахункам не містить відомостей про надходження на ці рахунки сум заробітної плати.

Зауваження ОСОБА_1 щодо того, що такі карткові рахунки могли бути відкриті внаслідок чиїх то шахрайських дій, суд не приймає до уваги оскільки про порушену кримінальну справу щодо цих обставин ОСОБА_1 не заявлено, тож у розумінні діючого ЦПК такі міркування є припущенням.

Оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку, суд дістає висновку про належність такого доказу як «Анкета-заява» від 29.02.2012 і про доведеність АТ КБ «ПриватБанк» обставини укладення сторонами 29.02.2012 кредитного договору та відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо протилежного.

З огляду на наведене, суд уважає установленим, що 29.02.2012 між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» (з 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «Приватбанк») змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Тож суд дістає висновку про необґрунтованість зустрічного позову, у задоволенні якого належить відмовити.

Щодо вимог за первісним позовом:

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підтвердження укладення кредитного договору у формі договору приєднання АТ КБ ПриватБанк» до «Анкети-заяви» додав Витяг з Тарифів по престижним картам Visa та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затв. наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-258 (а.с.7-8, 9-32).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В «Анкеті-заяві» позичальника процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, АТ КБ «ПриватБанк» послався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затв. наказом від 06.03.2010 №СП-2010-258, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затв. наказом від 06.03.2010 №СП-2010-258, що надані на підтвердження позовних вимог за первісним позовом, визначені, базова відсоткова ставка та види неустойки.

Також, надані АТ КБ «ПриватБанк» докази не містять підтвердження тих обставин, що ОСОБА_1 при підписанні «Анкети-заяви» ознайомився і погодився з умовами, що містять саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, і що ця «Анкета-заява» разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між позичальником та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо % ставки, неустойки (пені, комісії, штрафів) саме у зазначених в цих документах розмірах.

Крім того, роздруківка із сайту АТ КБ «ПриватБанк» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано АТ КБ «ПриватБанк» при розгляді вказаної справи.

Тож, суд уважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із первісним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу за первісним позовом (позивачу за зустрічним позовом) Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в «Анкеті-заяві» домовленості сторін про % ставку, сплату пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем за первісним позовом Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в «Анкеті-заяві» позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд уважає, що оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затв. наказом від 06.03.2010 №СП-2010-258, що в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання «Анкети-заяви». Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, комісій, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість за первісним позовом вимог стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, за пенею та комісією, а також штрафів.

Щодо вимоги стягнення заборгованості за тілом кредиту:

Така заборгованість визначена позивачем у розмірі 16652,51 грн, тоді як кредитний ліміт згідно з вище згадуваною Випискою по рахунку був установлений на рівні 16500,00 грн.

На суму кредиту саме у цьому розмірі і зазначає АТ КБ «ПриватБанк» при викладені обставин у первісній позовній заяві.

Обставина наявності заборгованості у цій сумі АТ КБ «ПриватБанк» не підтверджена, оскільки надана ним вище згадувана Виписка по картковому рахунку на ім`я ОСОБА_1 «за період з 29.02.2012 по 31.12.2014» (а.с.243-251) фактично містить відомості про рух коштів по рахунку за період з 03.01.2013, тоді як картрахунок за кредитним договором від 29.02.2012 відкритий 03.03.2012, тобто рух коштів по відкритих на ім`я ОСОБА_1 картрахунках у період з 03.03.2012 по 03.01.2013 ця Виписка не відображає.

Ця обставина позбавляє суд можливості перевірити відповідність наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку дійсним обставинам справи.

За наведених підстав і відповідних ним обставин суд уважає, що у задоволенні первісного позову також належить відмовити.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісного позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) «про стягнення заборгованості за Кредитним договором» відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; ) «про визнання недійсним підписання анкети заяви та стягнення коштів» відмовити.

Рішення у повному обсязі складено 09.07.2020.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя