ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» червня 2020 року

м. Харків

справа № 643/6892/19-ц

провадження 22ц/818/3355/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 ,

відповідачка ОСОБА_3 ,

третя особа Територіальна громада в особі Харківської міської ради, представниця третьої особи ОСОБА_4 ,

позивачка за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,

відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представник відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року в складі судді Горбунової Я.М.

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Територіальна громада в особі Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якій просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 житловою площею 12,5 кв м, загальною площею 27,5 кв м, який раніше належав в Ѕ частині з відповідною частиною надвірних будівель її діду ОСОБА_5 на підставі договору про право забудови земельної ділянки, посвідченого 04 грудня 1940 року Харківською обласною нотаріальною конторою за реєстровим № 8410 і в Ѕ частині з відповідною частиною надвірних будівель її бабі ОСОБА_6 на підставі договору про право забудови земельної ділянки, посвідченого 04 грудня 1940 року Харківською обласною нотаріальною конторою за реєстровим № 8410 і фактично прийнятими її батьком та матір`ю.

Не визнавши позовних вимог у жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 житловою площею 12,5 кв м, загальною площею 27,5 кв м з надвірними будівлями, який раніше належав в Ѕ частині з відповідною частиною надвірних будівель її прадіду ОСОБА_5 на підставі договору про право забудови земельної ділянки, посвідченої 04 грудня 1940 року Харківською обласною нотаріальною конторою за реєстровим № 8410, і в Ѕ частині з відповідною частиною надвірних будівель, що належали її прабабі ОСОБА_7 на підставі договору про право забудови земельної ділянки, посвідченого 04 грудня 1940 року Харківською обласною нотаріальною конторою за реєстровим № 8410 і фактично прийнятими її дідом ОСОБА_8 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У січні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду зі спільною заявою про укладення мирової угоди, в якій зазначили про можливість закінчення розгляду спору миром і укладенням між сторонами мирової угоди на наступних умовах: ОСОБА_1 визнає за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 12,5 кв м, загальною площею 27,5 кв м з відповідною частиною надвірних будівель у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , який фактично прийняв Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який прийняв спадщину за законом після смерті своїх батька і матері ОСОБА_5 і ОСОБА_7 ;

ОСОБА_1 приймає у власність Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 12,5 кв м, загальною площею 27,5 кв м з відповідною частиною надвірних будівель в порядку спадкування за законом і фактично прийнятими у спадщину за законом її батьками ОСОБА_9 і ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_5 і ОСОБА_7 ;

ОСОБА_3 визнає за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 12,5 кв м, загальною площею 27,5 кв м з відповідною частиною надвірних будівель у порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_11 і ОСОБА_10 ;

ОСОБА_3 приймає у власності Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 12,5 кв м, загальною площею 27,5 кв м з відповідною частиною надвірних будівель у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , який фактично прийняв Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , тобто прийняв спадщину за законом після смерті своїх батька і матері ОСОБА_5 і ОСОБА_7 ;

по справі проведена лінгвістична експертиза № 056/83-d-3 від 01 лютого 2018 року. За експертним висновком усі прізвища (як чоловічі, так і жіночі) Польовик, Польовикова, Полевік, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які наведені у різних юридичних документах, є ідентичними;

сторони зобов`язуються сумлінно виконувати умови, передбачені цією мировою угодою;

після підписання цієї мирової угоди майнові претензії сторін щодо будинку АДРЕСА_1 житловою площею 12,5 кв м, загальною площею 27,5 кв м з відповідною частиною надвірних будівель вважаються врегульованими. Також, сторони не мають претензій щодо фінансової частки цього майна, тобто права власності на вищевказаний будинок з відповідною частиною надвірних будівель;

сторони по справі зобов`язуються не чинити перешкоди один одному у здійсненні реєстрації за ними права власності на визначене у цій мировій угоді нерухоме майно по Ѕ частині житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 12,5 кв м, загальною площею 27,5 кв м з відповідною частиною надвірних будівель;

наслідки укладення мирової угоди, зміст статті 207, пункту 5 частини 1 статті 255 ЦПК України сторонам роз`яснені і зрозумілі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року затверджено укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мирову угоду, за якою визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 12,5 кв м, загальною площею 27,5 кв м з відповідною частиною надвірних будівель в порядку спадкування за законом і фактично прийнятими у спадщину за законом батьками ОСОБА_9 і ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_5 і ОСОБА_7 ;

визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 12,5 кв м, загальною площею 27,5 кв м з відповідною частиною надвірних будівель у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , який фактично прийняв Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , тобто прийняв спадщину за законом після смерті своїх батька і матері ОСОБА_5 і ОСОБА_7 ;

по справі проведена лінгвістична експертиза №056/83-d-3 від 01 лютого 2018 року. За експертним висновком усі прізвища (як чоловічі, так і жіночі) Польовик, Польовикова, Полевік, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які наведені у різних юридичних документах, є ідентичними;

після підписання цієї мирової угоди майнові претензії сторін щодо будинку АДРЕСА_1 житловою площею 12,5 кв м, загальною площею 27,5 кв м з відповідною частиною надвірних будівель вважаються врегульованими. Також, сторони не мають претензій щодо фінансової частки цього майна, тобто права власності на вище вказаний будинок з відповідною частиною надвірних будівель;

сторони по справі зобов`язуються не чинити перешкоди один одному у здійсненні реєстрації за ними права власності на визначене у цій мировій угоді нерухоме майно - по Ѕ частині житлового будинку АДРЕСА_1 , житловою площею 12,5 кв м, загальною площею 27,5 кв м з відповідною частиною надвірних будівель;

провадження по справі закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважала, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що інформація щодо площі об`єкта нерухомості визначена в технічному паспорті є відмінною від відповідної інформації, що задокументована в матеріалах інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», тобто технічний паспорт від 12 квітня 2018 року виготовлений на об`єкт, що не є тотожним об`єкту, який належить на праві власності ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , та визнання права власності на який просила ОСОБА_1 ; що після набуття ОСОБА_5 і ОСОБА_6 права власності на будинок та після технічної інвентаризації 13 лютого 1961 року здійснено будівництво прибудови приміщення І веранда загальною площею 2,1 кв м; що в матеріалах інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» щодо об`єкта нерухомості літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 не міститься будь-яких дозвільних документів на будівництво такої прибудови, введення її в експлуатацію та набуття права власності на неї ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що дає підстави вважати прибудову (приміщення І веранда) до житлового будинку літ. «А-1» самочинним будівництвом; що згідно з інформацією, викладеною в листі Третьої Харківської державної нотаріальної контори від 21 листопада 2017 року № 2350/01-16 ОСОБА_1 спадщину від ОСОБА_9 не приймала, правовстановлюючі документи на спадкове майно відсутні, тому рекомендовано звернутися до суду з питання продовження строку для прийняття спадщини або для встановлення права власності на спадкове майно; що ОСОБА_1 не набувала та не має права на спірний об`єкт нерухомості, оскільки не приймала спадщину від ОСОБА_9 , а тому не є носієм цього права та визнати його шляхом укладення мирової угоди неможливо, бо це суперечить положенням законодавства, отже на момент укладення мирової угоди вона не є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , а тому не може розпоряджатися не належним їй майном шляхом укладення мирової угоди; що відповідачем по справі визначено ОСОБА_3 , однак в матеріалах справи відсутня інформація щодо її особи, факту прийняття нею спадщини, в складі якої знаходиться спірне майно, та спадкоємцем, від кого вона виступає; що у зв`язку з неприйняттям ОСОБА_1 спадщини від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з урахуванням, що єдиним суб`єктом правомочним набути право власності на спірний об`єкт нерухомості, як відумерлу спадщину, є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, яка повинна бути визначена як належний відповідач у справі.

01 червня 2020 року від ОСОБА_3 , 10 червня 2020 року та 12 червня 2020 року від ОСОБА_1 надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони погоджувались з судовим рішенням, а апеляційну скаргу вважали необгрунтованою. При цьому зазначили, що оскільки вони прийняли спадщину, вирішили закінчити справу мировою угодою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно задовольнити, ухвалу суду скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що сторони подали підписану ними спільну заяву про укладення мирової угоди з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок. Положення мирової угоди не суперечать чинному законодавству України.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві приватної спільної часткової власності по Ѕ частці кожному належав житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на підставі договору про право забудови ділянки землі, посвідчений 04 грудня 1940 року Харківською обласною нотаріальною контрою реєстровий номер № 8410 (а.с.29, 30).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилися ОСОБА_9 та ОСОБА_8

ОСОБА_9 одружився з ОСОБА_14 , у яких народилася ОСОБА_15

ОСОБА_16 одружився з ОСОБА_17 , у яких народилася ОСОБА_18

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_19 (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_9 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_10 , дружина ОСОБА_9 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_16 , син ОСОБА_8 (а.с.148).

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_20 , дружина ОСОБА_8 (а.с.149).

26 ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_8 залишив заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті та на що він за законом буде мати право, в тому числі, всю належну йому частину домоволодіння АДРЕСА_1 заповів онучці ОСОБА_18 (а.с.147).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35033102 від 17 березня 2015 року ОСОБА_3 є власницею Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2014 року у справі № 643/10287/14-ц (а.с.145).

27 жовтня 2012 року Третьою Харківською державною нотаріальною конторою видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_1 є спадкоємицею після своєї матері ОСОБА_10 , а спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель АДРЕСА_1 , яка належить померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою 28 серпня 2003 року за реєстровим № 2-643, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 29 вересня 2003 року за реєстровим номером № 2410202, номер запису 54957 (а.с.31).

За цією адресою по день смерті кожний були зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 та по сьогодні також зареєстрована ОСОБА_22 (а.с.59-73, 139, 143).

З 03 січня 1986 року ОСОБА_23 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18, 58).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник, ОСОБА_3 пояснили, що до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини спадкоємці за законом та заповітом не зверталися. Також, вони не зверталися і до суду з заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 у них відсутні, тому вони вирішили укласти мирову угоду.

В свою чергу представниця Харківської міської ради пояснила, що зазначена мирова угода не містить взаємних поступок, які вирішують цивільно-правовий спір. У сторін відсутні правовстановлюючі документи, розміри спадкового будинку різняться, тому шляхом мирової угоди вони вирішили узаконити право власності.

Мирова угода сторін - це укладена сторонами угода, в силу якої позивач і відповідач шляхом взаємних поступок ліквідують цивільно-правовий спір, який виник між ними.

Із змісту частин 1, 2, 5 статті 207 ЦПК України вбачається, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

У затвердженні мирової угоди може бути відмовлено і судовий розгляд продовжено, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Матеріали справи свідчать про те, що цивільно-правовий спір, який стосується здійснення права на спадкування, не вирішено, зачіпає права третьої особи. При цьому, фактично ця мирова угода направлена на набуття права власності без наявності правовстановлюючих документів на житловий будинок АДРЕСА_1 , площа якого збільшилась і є частково самочинним будівництвом. Також, судова колегія зазначає, що зазначена мирова угода не є, виходячи з вимог статті 207 ЦПК України, угодою, яка укладена на підставі взаємних поступок і стосується не тільки прав та обов`язків сторін. Цією мировою угодою порушуються права третьої особи, яка в разі відсутності спадкоємців на підставі статті 1277 ЦК України зобов`язана звернутися з заявою про визнання спадщини відумерлою.

Таким чином, затверджуючи мирову угоду та закриваючи провадження у справі на підставі цього, судова колегія вважає, що суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для набуття права власності в порядку спадкування шляхом укладання мирової угоди.

За таких обставин судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки справу направлено для продовження розгляду, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 червня 2020 року.