Проваження № 22-ц/824/6068/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 червня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу судді Дарницького районного суду м.Києва від 24 січня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксани Василівни про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Дарницького районного суду м.Києва від 24 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», Державного реєстратора державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В. про скасування запису про державну реєстрацію права власності задоволено частково заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, а також заборонено АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо розпорядження та користування цією квартирою.

Не погоджуючись із ухвалою, відповідач АТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі,посилаючись на необгрунтованість ухвали, порушення при її постановленні норм процесуального і матеріального права. Скарга мотивована відсутністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову та доказів щодо загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази про намір банку провести відчуження спірної квартири, на що посилається заявник. Вказує, що вжиті судом заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності банку і порушують його право власності на спірну квартиру, передбачені законом та міжнародними договорами. Судом не встановлено наявність між сторонами спорних відносин. Позовні вимоги є немайновими, а тому не можуть забезпечуватися накладенням арешту, що є неспівмірним. Судом допущено

- 2 -

порушення норм процесуального права, оскільки в ухвалі не вирішено питання зустрічного забезпечення, а розгляд заяви про забезпечення позову мав бути проведений судом з викликом сторін.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законну і обгрунтовану ухвалу про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Скаржник АТ «Альфа-Банк»належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення 28 травня 2020 року судової повістки, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Органюк Ю.Ю. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Решта учасників справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що у жовтні 2019 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 подали до Дарницького районного суду м.Києва позов до АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», Державного реєстратора державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В. про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Предметом спору у справі є законність проведеної 26 червня 2019 року державної реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» права власності на належну позивачам квартиру АДРЕСА_1 в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Одночасно з подачею позову ОСОБА_1 подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1 та заборони банку вчиняти будь-які дії правового характеру щодо цієї квартири, в тому числі вчиняти дії по розпорядженню квартирою, її відчуженню, укладенню договорів оренди, передачі в іпотеку чи лізинг, проникати до квартири, зняттю з реєстраційного обліку та виселення її мешканців, вселяти інших осіб, здійснювати дії по відключенню квартир від електричних мереж водо та газопостачання. Заява мотивована тим, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав.

Провадження у справі відкрите 24 січня 2020 року.

В цей же день 24 січня 2020 року судом постановлена ухвала про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру та заборони АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо розпорядження та користування цією квартирою.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він

- 3 -

звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення та ефективний захист її прав.

Задовольняючи заяву позивача, судпершої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених ст.149 ЦПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову.

При цьому суд виходив із того що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або ж унеможливити виконання рішення суду, поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся,у випадку відчуження відповідачем нерухомого майна.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

При вжитті заходів забезпечення позову судом обгрунтовано враховано як зміст вимог позивачів, які полягають у оспоренні законності реєстрації за відповідачем права власності на належне їм нерухоме майно, так і співмірність вжитих заходів із позовними вимогами та вид забезпечення позову (пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсутні докази про намір банку провести відчуження цієї квартири є необгрунтованими з наступних міркувань.

По-перше, АТ «Альфа-банк» є власником спірної квартири, а відтак як титульний

- 4 -

власник в будь-який час має можливість провести відчуження належної йому квартири.

По-друге, відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк надає особам банківські і фінасові послуги метою яких є отримання прибутку у вигляді грошових коштів, а тому існують достатні і обгрунтовані підстави вважати, що банк набув прав власності на спірну нерухомість з метою подальшої реалізації і отримання прибутку.

По-третє, набуття права власності банком на спірну квартиру пов`язане із зверненням стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із неповерненням позичальником ОСОБА_1 отриманих кредитних коштів, які банк має намір у такий спосіб повернути, що у свою чергу дає достатні підстави вважати, що з метою повернення грошових коштів банк може провести відчуження квартири.

Доводи скарги про те, що обраний позивачем захід забезпечення позову не забезпечує виконання рішення суду у майбутньому, а арешт взагалі не пов`язаний із предметом спору не грунтуються на вимогах процесуального закону. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким ЦПК України викладено в новій редакції, в тому числі розширені підстави вжиття судом заходів забезпечення позову.

Зокрема, якщо за попередньою нормою (ч.3 ст.151 ЦПК в редакції до 15 грудня 2017 року) підставою вжиття заходів забезпечення позову було лише утруднення виконання чи неможливість виконання в майбутньому рішення суду, то згідно ст.149 ЦПК України (в редакції після 15 грудня 2017 року) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову не тільки якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду але і якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Можливе відчуження відповідачем нерухомого майна, правомірність набуття права на яке оспорює позивач за умови задоволення його вимог, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення прав позивача за захистом яких він звернувся до суду, про що вірно вказав в ухвалі суд першої інстанції, бо майно буде належати іншій особі, право якої позивачу доведеться також оспорювати, звертаючись із новими позовами.

Отже, вжиті судом заходи у вигляді арешту безпосередньо стосуються предмета спору.

Колегія суддів вважає, що посилання скаржника на те, що вжиті судом заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності банку і порушують його права як власника не грунтуються на законі.

Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Поскільки цивільний процесуальний закон, а саме ст.ст.149-150 ЦПК України, передбачає можливість обмеження особи у здійсненні права власності при вжитті заходів забезпечення цивільного позову зокрема шляхом накладення арешту на спірне майно, то такі дії суду відповідають приписам Конституції України і діючому законодавству.

При цьому, колегія суддів враховує, що в даному випадку відповідно до вимог цивільного процесуального закону суд вирішив лише процедурне питання про забезпечення позовних вимог, не позбавляючи банк права власності на спірне майно. Накладення арешту на майно за своїм змістом полягає у обмеженні права особи лише розпорядитися майном

- 5 -

(провести його відчуження іншій особі), проте не позбавляє скаржника права володіння і користування цим майном.Підтвердженням наведеного є те, що суд задоволив заяву позивача про забезпечення позову частково з метою недопущення порушень прав власника.

Отже, вжиті судом заходи забезпечення позову не перешкоджають діяльності банку щодо володіння і користування майном і є співмірними із вимогами позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлено наявність між сторонами спору надумані і безпідставні. Між сторонами існує спір щодо правомірності реєстрації за банком права власності на предмет іпотеки в порядку звернення стягнення. Предмет спору та його обгрунтування чітко та доступно викладні у позові та є зрозумілими і свідчать про наявність між сторонами спору про право цивільне.

Доводи скарги про те, що позовні вимоги є немайновими, а тому не можуть забезпечуватися накладенням арешту, що є неспівмірним, суперечать закону. Позивачі оспорюють правомірніть набуття банком права власності і просять скасувати відповідний запис, скасування якого відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» призведе до поновлення відповідного запису про право власності на спірну квартиру позивача, а відтак заходи забезпечення позову є співмірними.

Стосовно доводів про те, що суд протиправно не застосував заходи зустрічного забезпечення суд керується наступним.

Відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із ч.1 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального Закону суд має право, втім він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені ч.3 ст.154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Жодна з наведених обставин судом не була встановлена, з огляду на що доводи заявника необґрунтовані (КЦС постанова від 26 грудня 2018 року справа 369/7793/17).

Доводи скарги про те, що судом допущено порушення норм процесуального права, оскільки заява про забезпечення позову розглянута без виклику сторін, необгрунтовані. За загальним правилом, встановленим ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи. Розгляд справи у судовому засіданні може проводитися лише у вийняткових випадках, якого в даній справі не встановлено, а доводи апеляційної скарги не містять обставин щодо вийнятковості даного випадку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і

- 6 -

процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу судді Дарницького районного суду м.Києва від 24 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: