Справа № 456/391/16-ц
Провадження № 2/456/51/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та зменшивши позовні вимоги просить стягнути солідарно з ПАТ «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_2 на його користь завдану шкоду у розмірі 10 017, 51 грн.

Обгрунтування позовних вимог: 29.06.2014 о 00:30 год. на 625 + 930 автодороги Київ-Чоп, в с. Гірне Стрийського району Львівської області трапилась ДТП за участю автомобіля марки «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем марки «Mitshubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням. Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122, 124 КУпАП. Внаслідок ДТП, яка сталась 29.06.2014 він отримав травми, через які в нього різко погіршилось самопочуття і він був змушений звернутись за медичною допомогою. За період з липня 2015 року по серпень 2015 року він витратив 15 517, 51 грн. на стаціонарне лікування та купівлю ліків. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована полісом №АС / 4134189 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «Страхова компанія «Провідна». 12.12.2014 він подав заяву № до ПАТ «СК «Провідна» про виплату йому страхового відшкодування у сумі 15 571, 51 грн. Листом за вих. №17-10/14318 від 26.11.2015 ПАТ «СК «Провідна» йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між його лікуванням та вчиненим ДТП. В період з 02.07.2014 по 11.07.2014 він перебував на стаціонарному лікуванні в Першій міській клінічній лікарні ім. Кн. Лева в м. Львові з діагнозом «Гостра нейросенсорна приглухуватість. Викривлення переділки носа. Остеохондроз шийного відділу хребта», у зв`язку з частковою втратою слуху на ліве вухо, внаслідок ДТП, яка трапилась 29.06.2014. Крім того, згідно з висновком експерта №1189 від 10.07.2014, у нього було виявлено легкі тілесні ушкодження. У добровільному порядку, відповідачі відмовляються у повному розмірі виплатити йому заподіяну шкоду, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Письмові пояснення та заперечення сторін по справі.

11.04.2016 представником відповідача ПАТ «Страхова компанія «Провідна» на адресу суду подано письмове заперечення на позовну заяву /Т.1 а.с. 29-33/, в обґрунтування якого відповідач покликається на те, що 29.06.2014 із забезпеченим транспортним засобом страхувальника та позивачем відбувалась ДТП. В результаті ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. За вказаним ДТП було відкрито кримінальне провадження. Відповідно до п.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком не пізніш, як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Страховик зобов`язаний, в межах встановлених законом лімітів, відшкодувати потерпілому шкоду, яка має обов`язково бути підтверджена потерпілим документально платіжними документами, що підтверджують витрати, тобто чеками, квитанціями та підтверджені відповідним медичним закладом. 12.12.2014 позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування за №. До заяви останнім були долучені медичні документи та чеки про сплату медичних препаратів. Водночас, в рамках відкритого кримінального провадження було проведено судово-медичну експертизу тілесних пошкоджень потерпілої особи ОСОБА_1 . Висновком експерта №1189 від 16.07.2014, у ОСОБА_1 виявлено тільки пошкодження коленого суглобу, що було підтверджено синцем на коліні, а тому відсутній причинний зв`язком між ДТП, яка мала місце 29.06.2014 та лікуванням позивача в медичному закладі в період часу з 02.07.2014 по 11.07.2017. 30.07.2014 вказане кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Таким чином, підстав для проведення та виплати страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю позивача, у ПАТ «Страхова компанія «Провідна» немає.

04.10.2018 представником відповідача ПАТ «Страхова компанія «Провідна» подано відзив на позовну заяву /Т.1 а.с. 197-202/, з підстав, викладених в письмовому запереченні від 11.04.2016.

Пояснення сторін по справі та інших учасників процесу в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 , будучи допитаним в судовому засіданні як свідок, в порядку ст. 92 ЦПК України, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити. Пояснив, що до ДТП, яка мала місце 29.06.2014 у нього не було жодних проблем із слухом. Після ДТП він перебував на тривалому лікуванні. Відповідач ОСОБА_2 добровільно відшкодував йому 5 000, 00 грн.

Представник позивача - адвокат Купець О.І. позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Позицію щодо вирішення спору представником відповідача викладено в раніше поданому письмовому запереченні та відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Олексишин І.Б. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог. Пояснив, що відповідач ОСОБА_2 відшкодував позивачу шкоду в розмірі 5 000, 00 грн., а ПАТ «Страхова компанія «Провідна» позивачу відшкодовано шкоду за автомобіль в розмірі 45 000, 00 грн. Позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною йому шкодою та діями ОСОБА_2 у ДТП.

Допитана в судовому засіданні, в порядку ст. 72 ЦПК України, експерт ОСОБА_4 висновок комісійної судово-медичної експертизи №13 підтримала у повному обсязі. На запитання суду, відповіла, що для надання вказаного висновку було достатньо вихідних даних, в тому числі медична документація, однак щоб зробити висновок щодо гострої нейросенсорної приглухуватості позивача даних не було; нею досліджувалась медична документація ОСОБА_1 за період після ДТП, яка мала місце 29.06.2014, з якої вбачається, що останній звертався за медичною допомогою в поліклінічне відділення медичного закладу, лікувався стаціонарно; в наданих для проведення експертизи медичних документах не було даних, які б свідчили, що ОСОБА_1 до моменту ДТП звертався до лора; фотоматеріали ДТП, яка мала місце 29.06.2020 не входять до комплексної експертизи, а тільки виключно медична документація.

Суд, заслухавши пояснення позивача, допитаного в порядку ст. 92 ЦПК України та його представника, які позов підтримали, представника відповідача, який заперечив щодо задоволення позову, пояснення експерта та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до полісу №АС/4134189 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_2 застрахував автомобіль марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , строк дії з 20.08.2013 по 19.08.2014 /Т.1 а.с. 7/.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.07.2014 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено стягнення, із застосуванням ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 340 ,00 грн. /Т.1 а.с. 8/.

Постановою слідчого СВ Стрийського МВ ГУМВС України у Львівській області Сявавко І.І. закрито кримінальне провадження №0001266 від 09.07.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, через відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення /Т.1 а.с. 9/.

12.12.2014 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Провідна» із заявою № про виплату страхового відшкодування (шкода, заподіяна здоров`ю потерпілого), у зв`язку з ДТП, яка мала місце 29.06.2014 /Т.1 а.с. 10/.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_1 з 02.07.2014 по 11.07.2014 перебував на стаціонарному лікуванні в Першій міській клінічній лікарні м. Львова, з діагнозом: гостра нейросенсорна приглухуватість, остеохондроз шийного відділу хребта /Т.1 а.с. 11/.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого №8078, ОСОБА_1 29.06.2014 звертався в поліклінічне відділення міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги в м. Львів, діагноз: без слідів травми на голові; вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу /Т.1 а.с 12/.

26.11.2015 за вих. №17-10/14318 ПАТ «Страхова компанія «Провідна» ОСОБА_1 повідомила, що витрати на лікування з приводу: вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу, гостра нейросенсорна приглухуватість, викривлення переділки носа, остеохондроз шийного відділу хребта, необґрунтовані та не пов`язані з отриманими ОСОБА_1 травмами під час ДТП, яка сталася 29.06.2014, за участю транспортного засобу «Daewoo» д.н.з. НОМЕР_5 , немає причинно-наслідкового зв`язку між лікуванням в період з 09.02.2015 по 25.02.2015 та розладом здоров`я ОСОБА_1 , внаслідок ДТП /Т.1 а.с. 13/.

Відповідно до висновку експерта №1189, при обстеженні ОСОБА_1 лікарями КМК ЛШМД 29.06.2014 було відмічено: «Без слідів травми на голові. Вегетосудинна дистонія по гіпертонічному типу». В період з 02-11.07.2014 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у 1-й МКЛ м. Львова з діагнозом: «Гостра нейросенсорна при глухість. Викривлення переділки носа. Остеохондроз шийного відділу хребта». При УЗД-обстеженні сонних та хребтових артерій у ОСОБА_1 виявлено ознаки вертеброгенного дистального ангіоспазму більше зліва. При обстеженні потерпілого травматологом 14.07.2014 вказано діагноз: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій шийного відділу хребта (С4-С6). Забій лівого колінного суглобу». На момент проведення експертизи у ОСОБА_1 виявлено синець на лівій гомілці спереду. Синець утворився від дії тупого предмету, міг виникнути від удару ногою до виступаючих частин салону автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_1 під час зіткнення автомобілів 29.06.2014. синець відноситься до легкого ступеня тяжкості. Діагноз лікаря-травматолога поліклініки, вказаний 14.07.2014: «ЗЧМТ. Струс головного мозку…» при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не може бути прийнятий до уваги як непідтверджений об`єктивними неврологічними даними в період лікування хворого після 29.06.2014 /Т.1 а.с. 35-37/.

25.04.2016 позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено копію документа про ультразвукове дуплексне обстеження сонних та хребтових артерій від 15.07.2014; копію результатів аудіометрії; копію географічного дослідження умов кровопостачання головного мозку; копію листка непрацездатності серії АГЛ № 257249; копії чеків про купівлю ліків /Т.1 а.с. 46-75/.

Ухвалою суду /суддя Янко Б.Я./ від 09.02.2018 у справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Львівському обласному бюро судово-медичних експертиз /Т.1 а.с. 146-147/.

21.03.2018 на адресу суду повернулись матеріали вказаної справи без виконання експертизи /Т.1 а.с. 147/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2018 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду /Т.1 а.с. 175/.

Ухвалою суду /суддя Янко Б.Я./ від 30.05.2018 у справі призначено комісійну судово-медичну експертизу із залучення лікарів-експертів відповідного фаху, яку доручено провести Львівському обласному бюро судово-медичних експертиз /Т.1 а.с. 177/.

31.08.2018 на адресу суду повернулись матеріали вказаної справи без виконання експертизи /Т.1 а.с. 184/.

Ухвалою суду від 02.10.2018 у справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Львівському обласному бюро судово-медичних експертиз, на вирішення експертизи поставлено питання: «Чи міг ОСОБА_1 отримати в дорожньо-транспортній пригоді 29.06.2014 року, травми та ушкодження, з приводу яких він знаходився на лікуванні в амбулаторно-поліклінічному закладі 29.04.2014 року та на стаціонарному лікуванні в період з 02.07.2014 року по 11.07.2014 року із діагнозами: «Без слідів травми на голові, вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу. Гостра нейросенсорна приглухість. Викривлення переділки носа». Якщо так, то який між ними існує причинно-наслідковий зв`язок?» /Т.1 а.с. 195/.

30.01.2019 на адресу суду повернулись матеріали вказаної справи з висновком експерта №13.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №13, згідно наданих медичних документів, а саме виписки №8078 із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 29.06.2014 було поставлено діагноз: «Без слідів травми на голові. Вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу», що являє собою симптомокомплекс функціональних розладів, в основі якого лежить порушення регуляції тонусу судин вегетативної нервової системи. за період стаціонарного лікування 02.-11.07.2014 у Львівській 1-ій міській клінічній лікарні ім. Князя Лева, ОСОБА_1 було діагностовано «гостру нейросенсорну приглухуватість. Викривлення переділки носа». Нейросенсорна приглухуватість є захворюванням, яке характеризується порушенням звукосприймального апарату. До неї можуть призвести наступні патологічні процеси: інфекційні захворювання; токсичні ураження (промисловими та побутовими отрутами; лікарськими речовинами); травма: механічна, баротравма, акустична, вібраційна. Під механічною травмою розуміють черепно-мозкову травму, в першу чергу, з переломом основи черепа; судинні розлади; гіпертонічна хвороба, атеросклероз, дисциркуляція в вертебробазилярному басейні ( в першу чергу, остеохондроз); внутрішньочерепні пухлини (в першу чергу слід пам`ятати про акустичну невриному); спадкові захворювання; вроджені вади розвитку. Враховуючи відсутність травми голова та носа, комісія не має судово-медичних даних для того, щоб стверджувати, що ОСОБА_1 під час ДТП 29.06.2014 отримав гостру нейросенсорну приглухуватість та викривлення переділки носа /Т.1 а.с. 215-222/.

Ухвалою суду від 05.08.2020 у справі призначено повторну комплексну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Львівському обласному бюро судово-медичних експертиз /Т.1 а.с. 147/.

17.09.2019 на адресу суду повернулись матеріали вказаної справи без виконання експертизи, у зв`язку тим, що вказана експертиза повинна призначатися в судово-медичне бюро будь-якої іншої області /Т.2 а.с. 1/.

Інших клопотань про призначення експертизи сторонами до суду не подано.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний встановити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Наведена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 560/898/16-ц.

Судом встановлено, що 29.06.2014 о 00:30 год. на 625 + 930 автодороги Київ-Чоп, в с. Гірне Стрийського району Львівської області трапилась ДТП за участю автомобіля марки «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем марки «Mitshubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122, 124 КУпАП. Внаслідок ДТП, яка сталась 29.06.2014 ОСОБА_1 отримав травми, через які в нього різко погіршилось самопочуття і він був змушений звернутись за медичною допомогою.

За період з липня 2015 року по серпень 2015 року він витратив 15 517, 51 грн. на стаціонарне лікування та купівлю ліків. 12.12.2014 він подав заяву № до ПАТ «СК «Провідна» про виплату йому страхового відшкодування у сумі 15 571, 51 грн. Листом за вих. №17-10/14318 від 26.11.2015 ПАТ «СК «Провідна» йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між його лікуванням та вчиненою ДТП. У добровільному порядку, відповідачі відмовляються у повному розмірі виплатити йому матеріальну шкоду.

Позивач вважає, що «гостра нейросенсорна приглухуватість; викривлення переділки носа; остеохондроз шийного відділу хребта», настали, внаслідок ДТП, яка трапилась 29.06.2014.

Відповідачі заперечують позовні вимоги, вважають, що позивачем не доведено належними доказами причинно-наслідкового зв`язку між ДТП, яка мала місце 29.06.2014 та лікуванням позивача в медичному закладі в період часу з 02.07.2014 по 11.07.2017, з приводу описаних ним травм.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного суду від 05.06.2019 у справі № 461/8496/15-ц, викладений за обставин, які мають важливе значення для встановлення обставин вказаного спору.

Так, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду від 05.06.2019 у справі № 461/8496/15-ц, відповідно до якого, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, у вказаному правовому висновку, Велика Палата Верховного суду дійшла до висновку, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Суд критично оцінює твердження позивача ОСОБА_1 про те, що між ДТП, яка мала 29.06.2014 та лікуванням травм в медичному закладі в період часу з 02.07.2014 по 11.07.2017 є причинно-наслідковий зв`язок, з огляду на наступне.

Висновком експерта №1189 встановлено, що внаслідок ДТП, яка мала місце 29.06.2014 ОСОБА_1 отримав тільки синець на лівій гомілці спереду. Синець утворився від дії тупого предмету, міг виникнути від удару ногою до виступаючих частин салону автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_1 під час зіткнення автомобілів 29.06.2014, синець відноситься до легкого ступеня тяжкості.

Крім того, висновком комісійної судово-медичної експертизи №13 встановлено, що у комісії не має судово-медичних даних для того, щоб стверджувати, що ОСОБА_1 під час ДТП 29.06.2014 отримав гостру нейросенсорну приглухуватість та викривлення переділки носа /Т.1 а.с. 215-222/.

Вказаний висновок, допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_4 підтримала у повному обсязі та пояснила, що для ствердження висновку щодо гострої нейросенсорної приглухуватості позивача медичних даних не було; в наданих для проведення експертизи медичних документах не було даних, які б свідчили, що ОСОБА_1 до моменту ДТП звертався до лора.

Таким чином, судом не здобуто жодних належним доказів на підтвердження того факту, що між ДТП, яка мала місце 29.06.2020 та лікуванням гострої нейросенсорної приглухуватості; викривлення переділки носа; остеохондрозу шийного відділу хребта, в період часу з 02.07.2014 по 11.07.2014 є причинно-наслідковий зв`язок, хоча суд приймає до уваги той факт, що ДТП, яка мала місце 29.06.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 сталась з вини останнього, що підтверджується постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області 31.07.2014; кримінальне провадження №0001266 від 09.07.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, закрито через відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення, а тому підстави для задоволення позовних вимог - солідарного стягнення шкоди з ПАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_6 в суду відсутні.

Відмовляючи позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд також враховує, що відповідачем ПАТ «Страхова компанія «Провідна» позивачу ОСОБА_1 відшкодовано 45 000, 00 грн. за пошкоджений транспортний засіб «Mitshubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_2 , а відповідачем ОСОБА_2 позивачу відшкодовано 5 000, 00 грн., чого в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не заперечив.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відтак, суд не вважає за необхідне давати оцінку іншим доводам сторін, оскільки такі не впливають на вирішення спору по суті.

Керуючись, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 133, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Роз`яснити, що відповідно до п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий суддя В. Л. Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 25.06.2020