Провадження №2/522/2358/20
УХВАЛА

13 липня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом Державного багатопрофільного підприємства «Урожай» до ОСОБА_1 , Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання відповідача таким, що втратив право на проживання в службовій квартирі, виселення та зобов`язання зняти із реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

До суду 26.12.2019 року надійшов позов Державного багатопрофільного підприємства «Урожай» та з урахуванням заяви позивача від 10.04.2020 року про залучення співвідповідача просили:

- визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право проживання у службовій квартирі АДРЕСА_1 ;

- виселити ОСОБА_1 із службової квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення;

- зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зняти ОСОБА_1 із реєстраційного обліку, проведеного за адресою АДРЕСА_2 .

Підставами позову були зазначення положення ст.118, 124 ЖК України, а також ст. 317, 387 ЦК України.

У підготовчому засіданні 13.04.2020 року було розглянуто та задоволено клопотання відповідача на поновлення процесуальних строків на подання відзиву; поновлено такий строк та надано час на подачу відзиву до 27.04.2020 року. Розгляд справи було відкладено на 25.05.2020 року.

Відповідач надав відзив на позов 21.04.2020 року (а.с.51-73), який протокольною ухвалою суду від 25.05.2020 був прийнятий до розгляду. Розгляд справи був відкладений на 13.07.2020 року із наданням представнику позивача часу на ознайомлення з матеріалами справи та подання відповіді на відзив.

Відповідь на відзив від представника позивача надійшла до суду 03.06.2020 року.

До суду 10.06.2020 року надійшов відзив на позов представника Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, згідно якого в задоволенні позову просили відмовити.

Також представником Департаменту 10.06.2020 року було подано клопотання, згідно якого просили закрити провадження у частині позовних вимог про зобов`язання Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку, проведеного за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно обґрунтування клопотання, представник відповідача вважає, що між позивачем та Департаментом відсутні будь-які спірні правовідносини; в позовній заяві відсутні будь-які обґрунтування щодо порушення Департаментом вимог законодавства, чи прав або законних інтересів позивача; крім того, позивач не звертався до Департаменту за зняттям ОСОБА_1 і0 реєстрації місця проживання. Додатково вказували, що чинним законодавством визначено механізм зняття особи із реєстрації у разі наявності рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням, який у свою чергу не потребує додаткового визначення в рішенні суду щодо зобов`язання Департаменту вчинити певні дії. Вважають, що в частині вимог позивача до Департаменту відсутній предмет спору та в цій частині провадження у справі має бути закрито згідно д п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Представником позивача 13.07.2020 року до суду було подано заяву про зміну підстав позову у порядку ст. 49 ЦПК України, згідно якої просив прийняти до розгляду уточнений позов. Згідно прохальної частини позову представника позивача ставив на вирішення перед судом наступні вимоги:

- визнати виданий 20.12.2018 року ордер «017 серії А про заняття ОСОБА_1 житлової квартири АДРЕСА_1 , - недійсним;

- виселити ОСОБА_1 із вказаної житлової квартири без надання іншого жилого приміщення;

- зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зняти ОСОБА_1 із реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .

Правовими підставами позову представник позивача зазначив положення ст. 117 ЖК України, ст. 317, 387 ЦК України, Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і наданням їм жилих приміщень в Українській РСР.

У підготовчому засіданні 13.07.2020 року були присутні: представник позивача ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 та представник Департаменту ОСОБА_3 ..

Представник позивача підтримав подану ним заяву про зміну підстав позову та просив прийняти її до розгляду, посилаючись на те, що спірне приміщення не є службовим, а тому вони міняють підстави позову. Із приводу клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, залишив його вирішення на розсуд суду , при цьому зазначив, що дійсно Департамент їм не відмовляє в знятті відповідача з реєстраційного обліку.

Представник Департаменту підтримав подане ними клопотання про закриття провадження в частині вимог, пред`явлених до них, та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позову та просив відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів, що вказана квартира є службовою.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до наступного висновку.

Процесуальні права та обов`язки сторін визначені ст. 49 ЦПК України, тож відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зі змісту норми вказаної статті, вбачається, що змінити підставу або предмет позову позивач може тільки до початку розгляду справи по суті.

Станом на 13.07.2020 року перехід до судового розгляду даної справи по суті не здійснювався.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах.

Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Верховний Суд відзначив, що під підставами позову, які згідно із ст.49 ЦПК може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17.

Суд вбачає, що обставини, на підставі яких ґрунтувались первісні вимоги позивача, відпали, а заява про зміну підстав позову ґрунтується вже на нових обставинах (зокрема ті обставини. Що спірна квартира не є службовою).

Окрім того, у названій заяві про зміну підстав позову, позивач одночасно змінює предмет позову шляхом пред`явлення нової вимоги про визнання ордеру недійсним замість первісно заявленої про визнання відповідача таким, що втратив право проживання в службовій квартиру, в обґрунтуванні яких також змінюються і підстави позову.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що заява представника позивача про зімну підстав позову від 13.07.2020 року не відповідає вимогам ст.49 ЦПК України, оскільки позивачем змінюються додатково не тільки предмет, але й підстави позову, що не передбачено одночасно процесуальними правами у відповідності до положень ЦПК України. Така заява підлягає розгляду, як ново поданий позов, який позивач має право оформити окремою письмовою позовною заявою у відповідності до ЦПК України, а тому в її прийнятті суд відмовляє.

Із приводу клопотання представника відповідача про закриття провадження в частині позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19).

Суд погоджується з доводами представника Департаменту та вбачає, що на час подання даного позову між позивачем та Департаментом був відсутній предмет спору та, заявляючи відповідну вимогу до Департаменту, позивачем не надано доказів існування порушених, невизнаних чи оспорюваних прав чи інтересів позивача з боку Департаменту.

Також із боку позивача не надано доказів та обґрунтувань щодо існування між ним та Департаментом не врегульованих питань. А отже, з огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання представника Департаменту та задовольняє його.

За частиною 2 статті 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.ст. 3-13, 43, 44, 49, 89, 120, 189, 197, 255, 258, 260, 268, ч.3 ст.353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Відмовити у прийняті до розгляду заяви представника Державного багатопрофільного підприємства «Урожай» від 13.07.2020 року про зміну підстав та предмету позову у порядку ст. 49 ЦПК України.

Роз`яснити позивачу його право звернення до суду з відповідними вимогами про визнання ордеру недійсним у загальному порядку. Спір підлягає вирішенню за первісною позовною заявою.

Закрити провадження у справі в частині вимог Державного багатопрофільного підприємства «Урожай» до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зобов`язання зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали суду, згідно п. 2 ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 15.07.2020 року.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси Домусчі Л.В.