У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

26.06.2020 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі головуючого судді Єпішина Ю.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна.

Ухвалою від 18.10.2019 року відкрито провадження у справі.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви посилається на ті обставини, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна. До предмету позовних вимог за заявленим позовом входить визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину зазначеного нерухомого майна. На думку позивача в даному випадку існує необхідність у забезпеченні позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки відповідач має можливість самостійно розпорядитися спірним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріли заяви, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно норм ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. ч. 1,2 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитись, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у розі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Предметом позову є:

- Встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з грудня 2002 року до вересня 2018 року;

- Визнання квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

- Визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину зазначеного нерухомого майна.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_2

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, виходячи зі змісту положень п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно можливо виключно за умови належності його Відповідачу або якщо воно підлягає передачі або сплаті Відповідачеві.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна №212373051 квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу 28.02.2006 року , посвідченого приватним нотаріусом Волкодав В.Г. Квартира що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу 04.12.2012 року , посвідченого приватним нотаріусом Зоріною Н.В.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Дослідивши подані в обґрунтування заявленого клопотання докази, суд, вирішуючи питання щодо застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно, приходить до висновку, що між сторонами виник спір щодо встановлення факту їх проживання однією сім`єю та поділ майна.

Позивач ОСОБА_1 , як на підставу для задоволення заяви про забезпечення позову посилається на те, що реєстрація за відповідачем права власності на спірне нерухоме майно (квартири АДРЕСА_3 ) надає можливість останній в будь-який час реалізувати їх, що призведе до необхідності пред`явлення нового позову і в подальшому у разі задоволення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду і захист прав позивача, як співвласника спірного майна.

З матеріалів справи, встановлено, що приватним нотаріусом Волкодав В.Г. зареєстровано заборона на нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки 28.06.2006 року. Реєстраційний номер обтяження 2922707.

Приватним нотаріусом Зоріною Н.В. зареєстровано заборона на нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки 04.12.2012 року. Реєстраційний номер обтяження 13332594.

Зазначене спростовує доводи заявника про наявність існування ризику відчуження відповідачем ОСОБА_2 спірного майна, обтяженого іпотекою.

Наявність існуючої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання постановленого рішення суду по суті спору, щодо зазначеного майна ґрунтується виключно на припущеннях заявника ОСОБА_1 , оскільки на час розгляду заяви не підтверджена належними та допустимим доказами.

Відтак, заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову.

Суд звертає увагу, що вищевказані обставини не позбавляють позивача права звернутись до суду із заявою про забезпечення позову в інший спосіб та обрати спосіб забезпечення позову відповідно до вимог ЦПК України, а саме ст. ст. 150-152 ЦПК України, оскільки таке право передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України на будь - якій стадії розгляду справи.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 149-153 ЦПК України, суддя,

Керуючись ст. ст. 151 -153, 157ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Херсонський міський суд Херсонської області. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.М. Єпішин