Справа № 127/4662/20
Провадження № 22-ц/801/1112/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 рокуСправа № 127/4662/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В. О., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Федик Ю. Ю., третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , розглянув-ши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі су-дових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Кредитні ініціативи», державного реєстратора Комунального підприємства

«Гарант+» Васюри Павла Володимировича про визнання незаконним рішення,

скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою від-повідальністю «Кредитні ініціативи» адвоката Михніцького Геннадія Юльяновича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2020 року про забезпечення позову, постановлену у приміщенні суду в м. Вінниці за головування судді Гуменюка К. П.,

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «Кредитні ініціативи», державного реєстратора Комунального підприємства ( далі - КП ) «Гарант+» Васюри П. В., за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 ОСОБА_4 , про визнання незаконним рішення, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Позов мотивований тим, що ОСОБА_5 у відповідності до правовстановлюючого нотаріально посвідченого докумену у вигляді договору купівлі-продажу від 04 квітня 2008 року, зареєс-трованого у реєстрі № 1703, набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,8 кв.м. У цьому помешканні проживає сім`я позивача, у складі якої четверо неповнолітніх дітей. Указана квартира придбана за кредитні кошти у сумі 66 400,00 доларів США, позичені у ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», та від-повідно до чинного правочину, 04 квітня 2008 року посвідченого у нотаріально-му порядку, є іпотечним майном. У грудні 2019 року позивач дізнався, що пра-во власності на предмет іпотеки зареєстроване за ТОВ «Кредитні ініціативи». Підставою для цього слугувало рішення про державну реєстрацію прав та їх об-тяжень від 19 березня 2019 року державного реєстратора КП «Гарант+» Васю-ри П. В. Вважаючи рішення державного реєстратора незаконним, прийнятим на підставі недійсного правочину, таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 просить суд першої інстанції його позов задоволити.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 11 березня 2020 року про забезпе-чення позову, суд першої інстанції 12 березня 2020 року постановив ухвалу про її задоволення: наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 Він-ниці, що належить на праві власності ТОВ «Кредитні ініціативи» та заборонив останньому самостійно входити до помешкання, змінювати замки, встановлю-вати охоронну сигналізацію, перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою чи вивозити його речі з квартири ( а. с. 54-55 ).

Не погоджуючись з постановленою судом першої інстанції 12 березня 2020 року ухвалою про забезпечення позову, представник відповідача ТОВ «Кре-дитні ініціативи» адвокат Михніцький Г. Ю. оскаржує її в апеляційному поряд-ку, просить дану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу про відмову у за-доволенні заяви про забезпечення позову. Скаржник вважає оскаржувану ухва-лу такою, що суперечить нормам матеріального та процесуального права, поси-лається на право довірителя ( ТОВ «Кредитні ініціативи» ), передбачене стат-тями 33-37 Закону України «Про іпотеку», який задовольнив власні вимоги кре-дитора/іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості за кредитним до-говором у позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпо-теки, набуття на нього права власності. Скаржник зазначає про суто формаль-ний характер порушеного ОСОБА_1 спору з метою ускладнити банку можливість законно розпоряджатися своїм майном, оскільки при задоволенні своїх вимог в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержа-телем не порушені норми законодавства України. Заходи забезпечення позову, на думку скаржника, є не співмірними із заявленими позовними вимогами, че-рез що судом порушене правило частини третьої статті 150 ЦПК України. Крім цього судом не застосоване зустрічне забезпечення, що свідчить про порушення принципу рівності сторін у цивільному процесі. Ухвалою суду від 12 березня 2020 року про забезпечення позову задоволена заява позивача з урахуванням лише його інтересу та без уваги залишені інтереси відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» ( а. с. 56-58 ).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача адвоката Федик Ю. Ю., третьої особи, яка не заявляє са-мостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , дослідивши копії переданих матеріалів цивільної справи, наявні в них до-кази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваної су-дової ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дій-шов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення, яким є також судова ухвала, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм мате-ріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сто-рони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову не пов-ністю відповідає зазначеним вимогам з огляду на наступне.

Задовольняючи у повному обсязі заяву позивача з питання забезпечення по-зову, суд першої інстанції, пославшись на норми статей 149, 150, 153 ЦПК України, роз`яснення пункту четвертого постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами ци-вільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення по-зову», лише зазначив, що визнав за необхідне забезпечити позов з метою вико-нання у подальшому можливого рішення у цій справі.

З висновками суду, викладеними в обгрунтування задоволення у повному обсязі заяви про забезпечення позову, погодитися не можна, вони є помилкови-ми, зробленими без урахування суті предмета позову та фактичних обставин, що мають місце у даній цивільній справі.

Отже судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що у прова-дженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна спра-ва № 127/4662/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», державного реєстратора КП «Гарант+» Васюри П. В. про визнання незаконним рішення, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У да-ній цивільній справі на задоволення клопотання позивача ухвалою суду від 12 березня 2020 року забезпечений заявлений позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві влас-ності ТОВ «Кредитні ініціативи», заборони товариству самостійно входити до помешкання, змінювати замки, встановлювати охоронну сигналізацію, пере-шкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою чи вивозити його речі з квартири.

Оскаржуючи ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2020 року про забезпечення позову, представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» адвокат Михніцький Г. Ю. виклавши фактичні обставини справи, зазначає, що через систематичне невиконання боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору від 04 квітня 2008 року № 0101/0408/71-056 ( кредит фізичній особі на купівлю та під заставу нерухомості ) товариство було змушене розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. У по-рядку, визначеному статтями 33-37 Закону України «Про іпотеку», товариство скористалося своїм правом та задовольнило свої вимоги кредитора-іпотекодер-жателя у рахунок погашення заборгованості за дійсним правочином у позасудо-вому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, набуття на ньо-го права власності. Позовна вимога ОСОБА_1 уже повторна. Проте він надав згоду на такий спосіб захисту інтересів кредитодавця/іпотекодержателя під час укладення договору іпотеки, поза волею позивача жодних дій вчинено не було, на все була його згода. Скаржник посилається на судову практику, ви-кладає окремі висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 522/2732/16-ц, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного ци-вільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц, обгрунтовує свою позицію нормами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вка-зуючи на порушення судом першої інстанції під час вирішення питання про за-безпечення позову вимог законодавства щодо співмірності таких заходів із за-явленим позовом, принципу рівності сторін у цивільному процесі, скаржник до-водить безпідставність оскаржуваної ним судової ухвали.

З доводами апеляційної скарги у певній частині слід погодитися, оскільки вони є вмотивованими, обєктивними, належно обгрунтованими нормами мате-ріального і процесуального права.

За змістом пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і ос-новоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 149 чинного ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забез-печення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може іс-тотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті четвертому постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесу-ального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд ( суддя ) з урахуванням до-казів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задово-лення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а та-кож відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Колегія суддів апеляційного суду підкреслює, що у цій цивільній справі має місце спір щодо права власності на іпотечне нерухоме майно. Співрозмірність вжитих заходів забезпечення позову у вигляді арешту на спірне житлове примі-щення цілком забезпечує заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги на період вирішення спору. Справа розглядом по суті продовжується. У матеріалах спра-ви, переданих для розгляду судом апеляційної інстанції, відсутні будь-які до-стовірні, належні та достатні докази намагання теперішнього власника кварти-ри ( відповідача в особі товариства ) вчинити дії, заборона на які конкретно ви-значена судом. Належить окремо зауважити, що судом першої інстанції жодним чином не умотивовано, як саме не забезпечення позову заходами, викладеними в абзаці третьому резолютивної частини оскаржуваної ухвали, загрожує невико-нанню можливого рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Проте апеляційний суд не лише і виключно через цю обставину вважає не-обхідним скасувати в окремій частині оскаржувану ухвалу. Остання у цій ци-вільній справі з огляду на наявні фактичні обставини в решті задоволеного кло-потання позивача є доцільною за доведеності необхідності застосування заяв-леного способу забезпечення позову у виді арешту на спірне нерухоме майно, житлове приміщення, яким, наразі, сім`я позивача користується безперешкод-но. Доказів протилежного в матеріалах справи немає.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суддя суду першої інстанції не врахував вищенаведені обставини справи та вимоги закону, не пересвідчився у тому, чи невжиття окремих заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, чи поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до су-ду, не врахував відповідність виду забезпечення позову, який просив застосува-ти позивач, позовним вимогам, та помилково дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову у повному обсязі клопотання ОСОБА_1 .

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за резуль-татами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення пов-ністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішен-ня повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або не-правильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2020 року про забезпечення позову - змі-ні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апе-ляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах апеля-ційного суду -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою від-повідальністю «Кредитні ініціативи» адвоката Михніцького Геннадія Юльяно-вича задоволити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2020 року про забезпечення позову змінити, виключивши з її резолютивної частини абзац третій наступного змісту: «Заборонити Товариству з обмеженою відпові-дальністю «Кредитні ініціативи» самостійно входити до квартири АДРЕСА_1 , змінювати замки, встановлювати охоронну сигналізацію, перешкоджати ОСОБА_1 -торовичу у користуванні квартирою, вивозити речі ОСОБА_1 -ровича із житла».

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складений 01 липня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота