печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Вовк С. В.,

за участі секретаря судових засідань Брачун О. О.,

представника позивача ОСОБА_3 . ,

представників відповідача Куценка О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення,

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просила стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 3 річних: за договором від 03 березня 2008 року № SAMDN4379 за період з 24 грудня 2018 року по 24 грудня 2019 року в сумі 15 654, 44 євро; за договором від 12 січня 2010 року № SAMDN7991 за період з 24 грудня 2018 року по 24 грудня 2019 року в сумі 168 278, 39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року у справі № 754/2917/15-ц стягнуто на користь ОСОБА_2 з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за Договором № SAMDN4379 від 03.03.2008 року: 1377,98 євро - суму вкладу станом на 03.03.2014 р.; 51,65 євро - відсотки за період з 03.03.2014 р. по 20.08.2014 р.; 29,48 євро - відсотки за період з 21.08.2014 р. по 09.10.2016 р.; 1350,78 євро - пені за період з 03.03.2014 р. по 09.10.2016 р.; еквівалент 107,82 євро, що складає 3103,06 грн., - 3 % річних за період з 03.03.2014 р. по 09.10.2016 р; стягнуто на користь ОСОБА_2 з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за Договором № SAMDN7991 від 12.01.2010 року: 13972,55 грн. - суму вкладу станом на 12.03.2014 р.; 1395,34 грн. - відсотки за період з 12.03.2014 р. по 20.08.2014 р.; 298,97 грн. - відсотки за період з 21.08.2014 р. по 09.10.2016 р.; 13652,15 грн. - пені за період з 12.03.2014 р. по 09.10.2016 р.; 1082,97 грн. - 3 % річних за період з 12.03.2014 р. по 09.10.2016 р.; 11947,93 грн. - індекс інфляції.

18 грудня 2019 року в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримано та зареєстровано заяву, в якій позивач запропонувала банку добровільно виконати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року у справі № 754/2917/15-ц. Вказане рішення суду банком не виконане, у зв`язку із цим ОСОБА_2 з вернулась до суду із позовом.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що розмір неустойки підлягає зменшенню, оскільки не може значно перевищувати розмір збитків. Пеня нарахована позивачем за кожний день прострочення повернення відсотків є неправомірною та безпідставною вимогою. У випадку підтвердження позивачем позовних вимог належними та допустимими доказами та їх задоволення судом, відповідач вважає, що у резолютивній частині рішення суду має бути зазначено, що сума коштів стягується без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що стала судова практика, у тому числі і Верховного Суду, каже, що у разі застосування судом статті 551 ЦК України, зменшення пені у даній категорії справ повинно бути здійснено до розміру 100 % вкладу.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Процесуальні дії

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року у справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Фактичні обставини справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

03 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», в особі Голови Правління Дубілета О. В., та ОСОБА_2 укладено договір № SAMDN4379 (Вклад « Копілка »), відповідно до п. 1 якого сума вкладу становила 800,00 євро, строком на 12 місяців по 03 березня 2009 року включно, відсоткова ставка - 8,0% річних.

12 січня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено Договір № SAMDN7991 (Вклад «Стандарт» із щомісячною виплатою), відповідно до пункту 1 якого сума вкладу становила 14 000,00 грн, на строк 12 місяців по 12 січня 2011 року включно.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року у справі № 754/2917/15-ц стягнуто на користь ОСОБА_2 з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за Договором № SAMDN4379 від 03.03.2008 року: 1377,98 євро - суму вкладу станом на 03.03.2014 р.; 51,65 євро - відсотки за період з 03.03.2014 р. по 20.08.2014 р.; 29,48 євро - відсотки за період з 21.08.2014 р. по 09.10.2016 р.; 1350,78 євро - пені за період з 03.03.2014 р. по 09.10.2016 р.; еквівалент 107,82 євро, що складає 3103,06 грн., - 3 % річних за період з 03.03.2014 р. по 09.10.2016 р; стягнуто на користь ОСОБА_2 з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за Договором № SAMDN7991 від 12.01.2010 року: 13972,55 грн. - суму вкладу станом на 12.03.2014 р.; 1395,34 грн. - відсотки за період з 12.03.2014 р. по 20.08.2014 р.; 298,97 грн. - відсотки за період з 21.08.2014 р. по 09.10.2016 р.; 13652,15 грн. - пені за період з 12.03.2014 р. по 09.10.2016 р.; 1082,97 грн. - 3 % річних за період з 12.03.2014 р. по 09.10.2016 р.; 11947,93 грн. - індекс інфляції. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2017 року в частині позову ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені за договором банківського вкладу від 03 березня 2008 року скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2017 року залишено без змін.

18 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою, в якій пропонувала банку виконати у добровільному порядку рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року у справі № 754/2917/15-ц та зазначила, що у разі якщо протягом 10 днів з дати отримання даної заяви рішення суду не буде виконано сторона позивача буде змушена звернутися до суду із позовом про стягнення з банка пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

У постанові від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16 Верховний Суд України зробив висновок, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

У постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6 2829цс16, від висновку у якій вважає за необхідне відступити колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловлено правову позицію щодо призначення до стягнення суми 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, виключно в національній валюті України - гривні.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року Справа № 761/26293/16-ц (Провадження № 14-64цс19).

В судовому засіданні встановлено, що 18 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою, в якій пропонувала банку виконати у добровільному порядку рішення суду в частині, що набрала законної сили, для добровільного виконання надала строк 10 днів, проте відповідач рішення суду не виконує.

Суд зазначає, що рішення суду, яке набрало законної сили, підтверджує номінальне право позивача на отримання грошових коштів внесених нею до банку на підставі договорів банківського вкладу.

Обов`язок банку щодо повернення грошових коштів вкладнику виникає з умов договорів, а не із рішення суду, яке набрало законної сили після його перегляду в апеляційному порядку.

Оскільки відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення позивачу грошових коштів за банківськими вкладами, чим порушив умови договорів, то в нього виник обов`язок відшкодувати три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц.

Враховуючи те, що розмір нарахованої неустойки значно перевищує розмір збитків, то суд, керуючись частиною третьою статті 551 ЦК України, зменшує її розмір спів мірно до фактичного розміру батьківських вкладів, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 за договором № SAMDN4379 від 03 березня 2008 року штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 24 грудня 2018 року по 24 грудня 2019 року в сумі 1 429, 63 Євро.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 за договором № SAMDN7991 від 12 січня 2010 року штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 24 грудня 2018 року по 24 грудня 2019 року в сумі 15 367, 89 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення виготовлено 22 червня 2020 року.

Суддя С. В. Вовк