ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року

м.Суми

Справа №585/44/20

Номер провадження 22-ц/816/1375/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цюпки Олександра Віталійовича на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 квітня 2020 року в складі судді Шульги В.О., ухваленого у м. Ромни, повний текст якого складений 13 квітня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Роменської міської ради Сумської області, в якому просив припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину житлового будинку та право власності Роменської міської ради на 1/6 частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:037:0129, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 квітня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Цюпка О.В. оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Зокрема, заявник апеляційної скарги вказав на те, що ОСОБА_2 відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та якій за життя належала 1/6 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . При цьому, адвокат Цюпка О.В., посилаючись на судову практику Верховного Суду, зазначив, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог, пов`язаних із таким майном. Ураховуючи викладене, представник позивача вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог у зв`язку з неотриманням відповідачкою ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок. У той же час, заявник апеляційної скарги звернув увагу на неможливість виділу 1/6 частини житлового будинку та його поділу на частки в натурі. Крім того, на думку адвоката Цюпки О.В., право на частку у спірній земельній ділянці також може бути припинено, оскільки відповідно до змісту ст. 120 ЗК України право на земельну ділянку є похідним від права на житловий будинок.

Відповідачка ОСОБА_2 визнала апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цюпки О.В. на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 квітня 2020 року, подавши відповідну заяву.

Роменська міська рада Сумської області у своєму клопотанні вважала за можливе при розгляді даної справи покластись на розсуд суд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 березня 1969 року нотаріусом Роменської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з даними якого спадкоємцями після померлого ОСОБА_4 в рівних частинах кожний є: його дружина ОСОБА_5 , неповнолітній син ОСОБА_6 та неповнолітня дочка ОСОБА_7 . До складу спадкового майна входить: половина будинку і надвірних будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2014 року встановлено юридичний факт і визнано, що свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , видане Роменською державною нотаріальною конторою 05 березня 1969 року на ім`я ОСОБА_5 , реєстр № 666 в дійсності належало ОСОБА_8 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено юридичний факт і визнано, що свідоцтво про право на частку у спільному майні подружжя, видане Роменською державною нотаріальною конторою 05 березня 1969 року на ім`я ОСОБА_5 , реєстр № 664 в дійсності належало ОСОБА_8 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

13 серпня 2018 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурнею Л.І., згідно з яким спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8 , 1931 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_1 Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 2/3 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами під АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0791 га, кадастровий номер :03:037:0129. Вказана частка житлового будинку належала померлій: 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого Роменською ДНК 05 березня 1969 року, а 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Роменською ДНК 05 березня 1969 р (а.с. 6).

Також, 13 серпня 2018 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурнею Л.І., згідно з яким спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8 , 1931 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_1 Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 2/3 часток земельної ділянки площею 0,0791 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:037:0129, яка належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку (бланк ЯЛ № 629253) (а.с. 7)

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с. 11).

З витягу зі Спадкового реєстру від 15 листопада 2017 року вбачається, що відсутня інформація у реєстрі за параметрами запиту: ОСОБА_3 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13).

З інформації Кудашівської сільради Криничанського району Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року вбачається, що на території сільської ради дійсно була зареєстрована та проживала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 60, з нею на день смерті були зареєстровані та проживали: чоловік - ОСОБА_10 , 1949 року народження (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ), дочка ОСОБА_2 , 1974 року народження, онука - ОСОБА_11 , 1992 року народження (а.с. 14).

Згідно інформації Кудашівської сільради Криничанського району Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року ОСОБА_10 , 1949 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним були зареєстровані та проживали: дочка ОСОБА_2 , 1974 року народження, онука - ОСОБА_11 , 1992 року народження (а.с. 15).

З Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 629253, що виданий на підставі рішення Роменської міської ради, 24 сесії 5 скликання від 24 вересня 2010 року, вбачається, що ОСОБА_8 за життя належала земельна ділянка площею 0,0791 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:037:0129 (а.с. 19 - 20). До акта доданий список співвласників земельної ділянки, за яким частка у спільній власності ОСОБА_8 становить 2/3, ОСОБА_1 - 1/6, Роменська міська рада - 1/6 (зворот а.с. 20).

Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження, який складено 28 грудня 2019 року судовим експертом ОСОБА_12 , виділити 1/6 частину житлового будинку літ. «А-І» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в натурі не представляється можливим. Виходячи з нормативних вимог, поділ житлового будинку по АДРЕСА_1 на ідеальні частки між співвласниками 5/6 та 1/6 частини, за умови якого кожному із співвласників буде забезпечено можливість використання отриманої в результаті поділу частки в якості житла не представляється можливим (а.с. 21 - 22).

З висновку про вартість майна, складеного 03 січня 2020 року СОД ОСОБА_13 , вбачається, що ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 складає 50580 грн, ринкова вартість 1/6 частини вказаного житлового будинку становить 8430 грн (а.с. 24).

Висновком СОД ОСОБА_14 від 03 січня 2020 року встановлено, що ринкова вартість 1/6 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :03:037:0129, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 7900 грн без врахування ПДВ (а.с. 25).

Позивачем ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Сумській області було внесено 16330 грн, як компенсацію вартості частки спірного нерухомого майна (а.с. 1).

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у повному обсязі, що підтверджується відповідною заявою, подано нею до суду першої інстанції (а.с. 48).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів того, що відповідачка ОСОБА_2 набула право власності на частку у спірному житловому будинку, оскільки не оформила своїх спадкових прав у встановленому законом порядку. До того ж, місцевий суд взяв до уваги ту обставину, що у свідоцтві про право на спадщину прізвище спадкоємців вказано « ОСОБА_2 », а не « ОСОБА_2 », як вказано у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. Також, суд зазначив, що до справи не додано належних доказів на підтвердження родинних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Крім того, суд поставив під сумнів неможливість виділу в натурі спірного майна, так як висновок будівельно-технічного дослідження стосується будинку літ. «А-І» за адресою: АДРЕСА_1 , а з правовстановлюючих документів вбачається, що за вказаної адресою знаходиться будинок літ. «А». У зв`язку з відмовою у задоволенні позову в частині визнання права власності на житловий будинок, тому суд також не вбачав підстав і для задоволення вимоги про припинення права власності Роменської міської ради на 1/6 частини спірної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та визнання за позивачем права власності. Крім того, як вказав суд, позивач не надав доказів на підтвердження того, що спірна частка земельної ділянки є незначною і не може бути виділена в натурі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

У силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-37цс13.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Виходячи з вимог частин першої, другої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 3 ст. 1268 ЦК України йдеться про те, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

При цьому, необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 636/2726/16.

Разом з тим, чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16.

Із встановлених у справі обставин вбачається, що позивачу ОСОБА_1 належить 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_17 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та якій за життя належала 1/6 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачка не набула право власності на частку у спірному житловому будинку, оскільки не оформила своїх спадкових прав у встановленому законом порядку. Зокрема, сторони у справі не спростували тієї обставини, що ОСОБА_2 не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свої матері ОСОБА_3 та не здійснила державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно. Отже, відповідачка не набула права розпорядження 1/6 частиною житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Ураховуючи відсутність законних підстав для задоволення позову в частині припинення права власності на 1/6 частину житлового будинку, суд з огляду на положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України правомірно не прийняв визнання позову відповідачем ОСОБА_2 і в цій частині доводи апеляційної скарги вказаного висновку суду не спростовують.

Крім того, доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог у зв`язку неотриманням відповідачкою ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок не заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на вищевикладене, а та обставина, що ОСОБА_2 відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 не може бути підставою для задоволення позовних вимог про припинення права власності на 1/6 частину житлового будинку, так як відповідачка належним чином не оформила своє право власності, а відтак, не набула права розпоряджатися свою часткою власності.

Також колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_1 не доведена належними та допустимими доказами і обґрунтованість позовних вимог про припинення права власності Роменської міської ради на 1/6 частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:037:0129, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Із списку співвласників земельної ділянки, доданого до Державного акта серії ВЛ № 629253 на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :03:037:0129 вбачається, що Роменській міській раді належить 1/6 частки вказаної земельної ділянки (зворот а.с. 20).

У ч. 1 ст. 2 ЦПК України йдеться про те, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З ч. 1 ст. 328 ЦК України слідує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином, позивач не позбавлений можливості набути право власності на вказану земельну ділянку у порядку, встановленому законом, зокрема, у порядку, визначеному Розділом ІV «Набуття та реалізація права на землю» ЗК України, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Роменської міської ради.

Отже, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що право власності міської ради на частку у спірній земельній ділянці підлягає припиненню, оскільки право на земельну ділянку є похідним від права на житловий будинок, ураховуючи, що вимоги позову стосовно припинення права власності на 1/6 частину спірного житлового будинку задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і щодо тієї практики Верховного Суду, яку просив застосувати позивач, що не підлягає застосуванню до правовідносин у даній справі, так як обставини є різними і стосовно неможливості виділити частку у спільному майні також не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог і не містять посилань на такі порушення, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду, відповідно, без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цюпки Олександра Віталійовича відхилити, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 квітня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2020 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина