Постанова

Іменем України

30 червня 2020 року

м. Київ

справа № 221/450/18

провадження № 61-43036св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року в складі колегії суддів: Гаврилової Г. Л., Зайцевої С. А., Пономарьової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з серпня 1986 року він працює у структурному підрозділі «Волноваське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», та з грудня 2007 року переведений на посаду начальника депо. 05 січня 2018 року він приступивши до виконання своїх обов`язків після тривалого перебування на лікарняному, був повідомлений про звільнення його з посади начальника депо, згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України, за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин на підставі наказу директора РФ «Донецька залізниця». В цей же день він був ознайомлений з наказом про притягнення його до дисциплінарної відповідальності - звільнення від 05 січня 2018 року.

Вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки він не порушував посадові обов`язки, в його діях відсутній склад дисциплінарного проступку, відповідачем порушено порядок та строки притягнення його до дисциплінарної відповідальності, позивач просив суд скасувати наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності - звільнення від 05 січня 2018 року; поновити його на посаді начальника структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 27 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем доведені факти допущеного невиконання обов`язків начальника структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» ОСОБА_1, згідно його посадової інструкції, зокрема, щодо організації кадрової роботи, роботи по зміцненню трудової та виробничої дисципліни, наявні порушення на підприємстві фінансової дисципліни; на підприємстві не організована розробка інструкції з охорони праці, та ОСОБА_1 з 29 травня 2017 року відпрацював на посаді начальника депо 2 робочих дні, та був відсутній 144 календарних дні, перебуваючи на лікарняному.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним наказ від 05 січня 2018 року №11-Н про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за пунктом 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання обов`язків, обумовлених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 06 січня 2018 року. Стягнуто з ПАТ "Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 97 419,34 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 057,20 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що за період із 29 травня 2017 року по 04 січня 2018 року ОСОБА_1 відпрацював два робочих дні: 10 липня та 23 жовтня 2017 року, та не міг з поважних причин виконувати свої посадові обов`язки, зокрема, і передбачені пунктами 2.1, 2.4, 2.19 його посадової інструкції щодо контролю за роботою підлеглих, роботі щодо зміцнення трудової і виробничої дисципліни на підприємстві, питань безпеки та охорони праці, за порушення яких його було звільнено з посади. У свою чергу, виявлені порушення з кадрових питань, згідно яких накази по особовому складу, а також табелі робочого часу за травень, червень 2017 року, та накази, що несуть фінансові витрати, підписані ОСОБА_1 , який під час підписання знаходився на лікарняному, не можуть вважатись такими, що свідчать про порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни. Тобто звільнення позивача відбулось без належних підстав, а наказ від 05 січня 2018 року є незаконним та винесений з порушенням чинного законодавства. Крім того, відповідачем не надано належних і допустимих доказів, що станом на 05 січня 2018 року позивачем було вчинено повторне порушення своїх трудових обов`язків, тобто відсутня систематичність як одна з підстав звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року ПАТ «Українська залізниця» подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У жовтні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 15 квітня 2020 року призначений повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

У квітні 2020 року справу розподілено судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що зазначені у наказі порушення, які стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач займаючи посаду начальника структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» на підставі затвердженої посадової інструкції, повинен здійснювати загальне керівництво роботою депо, вдосконалювати управління, планування і фінансування господарського механізму локомотивного бюро, здійснювати співпрацю з іншими корпоративними підприємствами; здійснювати заходи для соціального розвитку колективу, проводити роботу щодо зміцнення трудової і виробничої дисципліни; здійснювати загальний контроль і керівництво за станом охорони праці. Наведені в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності факти вказують на порушення начальником депо обов`язків, передбачених його посадовою інструкцією, оскільки як начальник депо позивач повинен здійснювати контроль за роботою підлеглих, роботу щодо зміцнення трудової і виробничої дисципліни на підприємстві, питань безпеки та охорони праці. Вказані обставини не враховані судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Із 07 грудня 2007 року по 05 січня 2018 року ОСОБА_1 працював на посаді начальника структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом від 11 квітня 2017 року № 542-Н про притягнення до дисциплінарної відповідальності, за неналежне виконання Посадової інструкції начальника локомотивного депо, що виразилось в послабленні контролю за роботою підлеглих в частині питань безпеки та охорони праці начальнику структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» ОСОБА_1 оголошено догану.

Наказом від 19 травня 2017 року № 722-Н про притягнення до дисциплінарної відповідальності за підписом в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця», ОСОБА_1 було оголошено догану за невиконання пункту 2.1 «Посадової інструкції начальника локомотивного депо», що виразилось у послаблені контролю за роботою підлеглих, які допустили забруднення ремонтного цеху ТО-3,ТР-1, наявності розливу олії, та на перегонах виявлений не вирубаний чагарник. Вказаний наказ був надісланий до локомотивного депо електронною поштою 20 липня 2017 року, та з ним ОСОБА_1 ознайомлений 23 жовтня 2017 року.

Не погоджуючись з зазначеними наказами про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 оскаржив їх у судовому порядку.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», про скасування дисциплінарних стягнень за наказами від 11 квітня та 19 травня 2017 року відмовлено.

Згідно довідки начальника депо з кадрових питань РФ «Донецька залізниця» та листів непрацездатності, ОСОБА_1 за період часу з 29 травня 2017 року до 04 січня 2018 року працював лише два дні: 10 липня та 23 жовтня 2017 року, в інші дні знаходився на лікарняному.

Наказом директора РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 05 січня 2018 року № 11-Н про притягнення до дисциплінарної відповідальності - звільнення, ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням обов`язків, обумовлених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 була комплексна перевірка господарської діяльності структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», проведеної 08 листопада 2017 року, за наслідками якої 27 листопада 2017 року була проведена нарада, в ході якої виявлено, що в у структурному підрозділі «Волноваське локомотивне депо» систематично не виконує свої посадові обов`язки без поважних причин начальник депо структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 який порушує посадові обов`язки, передбачені пунктами 2.1, 2.4, 2.19 його посадової інструкції в частині контролю за роботою підлеглих, роботі щодо зміцнення трудової і виробничої дисципліни на підприємстві, питань безпеки та охорони праці.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України).

На передбаченій пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставі працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.

Звільнення працівника за пунктом 3 статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення.

У справах про поновлення на роботі особи, звільненої за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позивача було звільнено у порушення вимог пункту 3 частини першої статті 40, частини першої статті 43 КЗпП України.

При вирішенні спору судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що за період із 29 травня 2017 року по 04 січня 2018 року ОСОБА_1 відпрацював два робочих дні: 10 липня та 23 жовтня 2017 року, та не міг з поважних причин виконувати свої посадові обов`язки, зокрема, і передбачені пунктами 2.1,2.4,2.19 його посадової інструкції щодо контролю за роботою підлеглих, роботі щодо зміцнення трудової і виробничої дисципліни на підприємстві, питань безпеки та охорони праці, за порушення яких його було звільнено з посади, оскільки в розумiннi трудового законодавства працівник у перiод тимчасової непрацездатності не несе обов`язку виконувати роботу, обумовлену трудовим договором, i не має пiдлягати внутрiшньому трудовому розпорядку.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до наданої відповідачем довідки від 12 липня 2018 року за № 04/460, середньоденна заробітна плата позивача, розрахована відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, складає 727,01 грн.

Розмір та порядок обчислення середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 не заперечується.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про поновлення позивача на роботі, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про виплату останньому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи наведене, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встанови обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній станом на дату подання касаційної скарги).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Мартєв Є. В. Петров В. М. Сімоненко