Провадження № 2/369/1294/20
РІШЕННЯ

Іменем України

27.03.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Середенко Б.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення житлового приміщення та за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору в частині, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні майном,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Після розлучення відповідач та його мати в грубій формі заборонили приходити в квартиру, яка була придбана в період перебування зареєстрованого шлюбу. В даній квартирі вона також зареєстрована. З березня 2018 року вона вимушена проживати за різними адресами у знайомих, знімати кімнати. Вважає своє право порушеним, оскільки вона має право користуватись квартирою. У добровільному порядку відповідачі порушення її прав усувати не бажають.

Просила суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення її до квартири та передачі ключів від неї.

09 липня 2019 року до суду подано відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву. Не погоджуючись з позовом відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві зазначив, що обставини зазначені в позові не відповідають дійсності. Позивачка сама добровільно покинула спірне приміщення ще у вересні 2017 року, знайшла собі іншого чоловіка, створила з ним нову сім`ю. Це був її свідомий вибір, тому вони і проживають в іншому місці, як окрема сім`я. Просив відмовити в задоволенні позову.

09 липня 2019 року до суду подана зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в якій ОСОБА_2 просив визнати свою колишню дружину ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої зустрічні позовні вимоги мотивував тим, що він разом з дружиною, донькою та матір`ю ОСОБА_3 проживали в квартирі АДРЕСА_2 , яка належала матері ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_1 матір позивача ОСОБА_3 продала вищезазначену квартиру, а 16 листопада 2016 року ОСОБА_2 за кошти від продажу вищезазначеної квартири придбав на своє ім`я квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Після переселення у спірну квартиру стосунки між позивачем та відповідачем різко погіршились. ОСОБА_6 почала зустрічатися з іншим чоловіком, а у вересні 2017 року залишила сім`ю, забрала свої речі і почала будувати іншу сім`ю з ОСОБА_7 . У лютому 2018 року ОСОБА_6 подала позов до Києво-Святошинського районного суду Київської області про розірвання шлюбу і рішенням суду від 05 березня 2018 року шлюб було розірвано. 16 травня 2018 року ОСОБА_6 уклала новий шлюб з гр. ОСОБА_7 , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках з вересня 2017 року. З цього часу (з вересня 2017 року) відповідачка в квартирі не проживає. В квартирі проживають позивач (в одній кімнаті) та бабуся з онукою (в другій кімнаті). Факт непроживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується актом про не проживання від 16 квітня 2019року за підписом сусідів, з якого вбачається, що ОСОБА_6 в спірній квартирі не проживає з вересня 2017 року.

08 січня 2020 року до суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа ОСОБА_1 . У своєму позові ОСОБА_3 просила визнати недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , скасувати його реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 17459879, індексний номер 32388779 від 16.11.2016 р. та визнати за нею право власності на спірну квартиру на підставі договору комісії.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_4 , яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 продала вищезазначену квартиру відповідно договору про купівлю продаж квартири від 15.11.2016 року за реєстровим № 2440 за 1 364 750,00 (один мільйон триста шістдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень.

За заявою-договором ОСОБА_3 до Акордбанку, було відкрито банківський рахунок № PRFO-151116/040-38 від 15.11.2016 року на ім`я ОСОБА_3 , за яким відбувся розрахунок по зазначеному договору купівлі-продажу квартири, та на який бПокупцем було перераховано суму у розмірі 1364750,00 гривень.

15.11.2016 року ОСОБА_3 уклала з власним сином ОСОБА_2 Договір комісії від 15.11.2016року, за яким ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 340 000 гривень на купівлю та належне оформлення квартири АДРЕСА_3 , а також грошові кошти у сумі 520 000(п`ятсот двадцять тисяч) гривень на капітальний ремонт та облаштування зазначеної квартири, а ОСОБА_2 з іншого боку зобов`язувався від власного імені та в інтересах Комісарчу

15 листопада 2016 року Позивач на виконання договору комісії зняла зі свого особистого банківського рахунку суму готівкових грошей розміром у 1 364 750,00 гривень, що підтверджується заявою на видачу готівки № 39199, з яких передала ОСОБА_2 , під розписку, суму обумовлену Договором комісії та передала кошти на проведення капітального ремонту.

16.11.2016 року ОСОБА_2 , виконуючи умови Договору комісії діючи від власного імені в інтересах ОСОБА_3 , виконуючи свої обов`язки за договором комісії уклав з ОСОБА_8 через його представника за довіреністю Денисенком, за яким купив зазначену квартиру на власне ім`я, але в інтересах ОСОБА_3 . Вартість квартири за договором купівлі-продажу складала 325 000 (триста двадцять п`ять тисяч) гривень. 30.11.2016 року ОСОБА_3 була зареєстрована у вищезазначеній квартирі.

Восени 2019 року ОСОБА_3 отримала з Києво-Святошинського районного суду Київської області зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зі змісту вказаної зустрічної позовної заяви та доданих до неї додатків, позивач довідалась, що ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру.

ОСОБА_3 вважає, що саме вона є покупцем квартири АДРЕСА_3 , а прізвище ім`я по-батькові її сина - ОСОБА_2 у договорі, було вписано формально, тому вимушена була звернутися до суду із позовом про визнання права власності на зазначену квартиру, для того щоб мати можливість реалізувати свої законні права на неї.

12 березня 2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій зазначила, що вона як позивач за первісним позовом на підставі ст. 206 ЦПК України відмовляється від свого позову та як відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та відповідач за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 визнає вищезазначені позови в повному обсязі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2020 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення житлового приміщення закрито.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 подав до суду заяву стосовно того, що відповідач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 , керуючись вимогами ст. 206 ЦПК України - визнає позов ОСОБА_3 , в повному обсязі та просив слухати справу у його відсутність.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_10 подала до суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність, вимоги за позовом ОСОБА_11 підтримала у повному обсязі.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.06.1999 року. Від шлюбу у сторін є донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_2 разом з дружиною, донькою та матір`ю ОСОБА_3 проживали в квартирі АДРЕСА_2 , яка належала матері ОСОБА_3 15 листопада 2016 року ОСОБА_3 продала вищезазначену квартиру та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 за кошти від продажу вищезазначеної квартири придбав на своє ім`я квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Однак, після переселення у спірну квартиру стосунки між позивачем та відповідачем різко погіршились. Причиною цього став той факт, що ОСОБА_6 почала зустрічатися з іншим чоловіком, а у вересні 2017 року залишила сім`ю, забрала свої речі і почала будувати іншу сім`ю з ОСОБА_7 .

У лютому 2018 року ОСОБА_6 подала позов до Києво-Святошинського районного суду Київської області про розірвання шлюбу і рішенням суду від 05 березня 2018 року шлюб було розірвано.

16 травня 2018 року ОСОБА_6 уклала новий шлюб з гр. ОСОБА_7 , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках з вересня 2017 року. З цього часу ОСОБА_1 в квартирі не проживає, що підтверджується актом про не проживання від 16 квітня 2019року за підписом сусідів.

Оскільки ОСОБА_1 своєю заявою від 12.03.2020 р. визнала зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , то суд вважає, що зустрічна позовна заява про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має бути задоволена.

Стосовно позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 на підставі права приватної власності належала квартира розташована за адресою: АДРЕСА_4 Факт належності ОСОБА_12 квартири за адресою: АДРЕСА_4 на момент його смерті, а також сам факт його смерті та прийняття ОСОБА_3 зазначеної спадщини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину від 24.12.2003 року №8-8153 по спадковій справі 891/2003 та свідоцтвом про право власності № 688699 від 25.07.2003 року.

15 листопада 2016 року ОСОБА_3 продала вищезазначену квартиру за договором купівлі - продажу від 15.11.2016 року за реєстровим № 2440 за 1 364 750,00 (один мільйон триста шістдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень.

За Заявою-договором ОСОБА_3 до Акордбанку, було відкрито банківський рахунок № PRFO-151116/040-38 від 15.11.2016 року на ім`я ОСОБА_3 . На даний рахунок було перераховано плату по договору №2440 від 15.11.2016 року у розмірі 1364750,00 гривень.

15.11.2016 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_2 Договір комісії від 15.11.2016року, за яким ОСОБА_3 зі свого боку передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 340 000 (триста сорок тисяч) гривень на купівлю та належне оформлення квартири АДРЕСА_3 , а також грошові кошти у сумі 520 000(п`ятсот двадцять тисяч) гривень на капітальний ремонт та облаштування зазначеної квартири, а ОСОБА_2 з іншого боку зобов`язувався від власного імені та в інтересах ОСОБА_3 купити визначену квартиру та провести у ній капітальний ремонт.

15 листопада 2016 року ОСОБА_3 на виконання договору комісії зняла зі свого особистого банківського рахунку № PRFO-151116/040-38 від 15.11.2016 року суму готівкових грошей розміром у 1 364 750,00 гривень, що підтверджується заявою на видачу готівки № 39199, з яких передала ОСОБА_2 , під розписку, суму обумовлену Договором комісії та передала кошти на проведення капітального ремонту.

16.11.2016 року ОСОБА_2 , виконуючи умови Договору комісії діючи від власного імені в інтересах ОСОБА_3 , виконуючи свої обов`язки за договором комісії уклав з ОСОБА_8 через його представника за довіреністю ОСОБА_13 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 (договір купівлі квартири надано у додатках) за яким купив зазначену квартиру на власне ім`я, але в інтересах ОСОБА_3 .

Вартість квартири за договором купівлі-продажу складала 325 000 (триста двадцять п`ять тисяч) гривень.

Восени 2019році ОСОБА_3 отримала з Києво-Святошинського районного суду Київської області зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 - про визнання особи такою, що втратила право коритування житловим приміщенням, зі змісту якої вона довідалась, що ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру.

Фактично за договором купівлі-продажу квартири від 16.11.2016 року за реєстровим № 7426 було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 , а прізвище ім`я по-батькові її сина - ОСОБА_2 у договорі, було вписано формально.

Таким чином вище зазначена спірна квартира фактично належить ОСОБА_3 на праві приватної власності відповідно до умов договору комісії укладеного з ОСОБА_2 .

У частині першій статті 626 ЦК України, визначено що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.»

Відповідно до положень частини 1 статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.»

Згідно з положеннями частини 3 статті 1012 Цивільного кодексу України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Відповідно до частини 1 статті 1014 Цивільного кодексу України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1018 Цивільного кодексу України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Таким чином Позивач та Відповідач користуючись правами, наданими їм у вищезазначених статтях уклали між собою договір комісії, за яким Відповідачем від власного імені, але в інтересах Позивача і за її кошти було здійснено купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 203 ст. 217 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями ст. 217 Цивільного кодексу України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданих позовів.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В., 16.11.2016 року за реєстровим № 7426 та скасувати його реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 17459879, індексний номер 32388779 від 16.11.2016 р.

Визнати за ОСОБА_3 , іпн.код НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 64.2 м.кв., жилою площею 33.7м.кв. на підставі договору комісії.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 березня 2020 року.

Суддя