Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2145/19 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 60 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/2145/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просила розірвати спадковий договір від 11 травня 2018 року, укладений між нею та відповідачем, що посвідчений у нотаріальному порядку. Позов обґрунтовувала тим, що 11 травня 2018 року уклала з відповідачем спадковий договір, за умовами якого після своєї смерті передає відповідачу належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . За умовами договору на відповідача покладаються такі зобов`язання: забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, у випадку погіршення стану її здоров`я - лікувальними засобами, незалежно від їх вартості, а в разі смерті - здійснити комплекс заходів та обрядових дій з поховання. Умовами договору виконавцем даних зобов`язань призначено ОСОБА_3 , яка проживає разом із відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 . За станом здоров`я з літа 2018 року вона не може самостійно вийти з дому, відвідати аптеку або магазин, прибрати у квартирі, а тому потребує щоденної сторонньої допомоги. Відповідач взяті на себе зобов`язання за спадковим договором не виконує: на її потреби і стан здоров`я уваги не звертає, харчуванням і медикаментами її не забезпечує. Виконавець за договором - ОСОБА_3 жодного разу її не відвідала. У зв`язку із потребою в допомозі вимушена користуватися послугами центру соціального обслуговування Житомирської міської ради, працівники якого її відвідують та приносять продукти і ліки. Крім того, допомогу в купівлі продуктів, ліків, прибирання в квартирі їй часто надають ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Розірвати спадковий договір добровільно відповідач відмовляється. Пунктом 7 договору передбачено її право на розірвання такого у випадку невиконання набувачем майна зобов`язань стосовно відчужувача.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2019 року позов задоволено. Розірвано спадковий договір від 11 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвічений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Рогальською Р.І., зареєстрований в реєстрі №419. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що надає позивачу всю необхідну допомогу та забезпечує її належним доглядом. Розмов з приводу розірвання спадкового договору раніше не виникало. Сама ОСОБА_1 не має наміру розривати спадковий договір. Намір розірвати спадковий договір, а надалі - заволодіти квартирою позивача має ОСОБА_4 , яка створила шахрайську групу та шляхом введення в оману позивача намагається заволодіти її майном. Вважає, що справа розглянута судом необ`єктивно. Суд надав перевагу доказам позивача. Насправді позивач навіть не зверталася до суду із даним позовом. Позовну заяву подала ОСОБА_4 . У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 , у якій остання зазначила про те, що позов не підтримує і не заперечує проти залишення його без розгляду, але така заява залишена судом першої інстанції поза увагою. Його клопотання про призначення судової психіатричної експертизи для визначення стану здоров`я позивача суд не розглянув. На момент укладення спадкового договору позивач була в нормальному психічному та психологічному стані, розуміла значення своїх дій та жодного тиску на неї не чинилося. З власної волі ОСОБА_1 уклала спадковий договір. Проте, з березня 2019 року позивач знаходиться під впливом та тиском шахрайської групи ОСОБА_4 . Із липня 2019 року стан здоров`я позивача погіршився, а тому суд не повинен вірити їй на слово, що її погано утримують, а слід перевірити виконання набувачем зобов`язань за договором. Суд також не надав оцінки копіям заяв, із якими він звертався до поліції з приводу шахрайських дій ОСОБА_4 . Він 24 квітня 2019 року також подав до суду заперечення на позов із доказами, що умови спадкового договору виконував у поновному обсязі, але суд недосконало розглянув його заперечення. Окрім того, ним упродовж липня-серпня 2019 року на замовлення ОСОБА_1 та лікарів були куплені за власні кошти медикаменти та продукти харчування на суму 1 732,58 грн. для лікування в лікарні, де позивач перебувала з 25 липня по 08 серпня 2019 року. Наполягає на тому, що належно виконує умови спадкового договору, а тому, на його погляд, підстави для розірвання спадкового договору відсутні та позов є надуманим. Він не бажає у судовому порядку розривати спадковий договір, а ОСОБА_4 намагається розірвати правочин, чим порушує ст.316 ЦК України. Подаючи позовну заяву до суду першої інстанції, ОСОБА_4 не роз`яснила ОСОБА_1 , що при розірванні спадкового договору на вимогу набувача за об`єктивних причин та з причин неналежної поведінки відчужувача, набувачу мають бути відшкодовані всі витрати, яких він зазнав. Наразі позивач є заручником судової справи, а боротьба точиться між шахрайською групою ОСОБА_4 та ним, тобто ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Шостачук І.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Наголошує на бездоказовості твердження про діяльність «шахрайської групи» та безпідставності звинувачення суду в сприянні невідомим зловмисникам. Наполягає на тому, що скаржник намагається ввести суд в оману шляхом обмови інших осіб. Суд не прийняв до уваги ксерокопії квитанцій та чеків про придбання відповідачем продуктів та ліків у період з липня по серпень 2019 року, оскільки вони були подані з порушенням строків подання доказів та без надання їх оригіналів (без додержання вимог ст.ст.76-79,83 ЦПК України). Звернення відповідача формі заяв до правоохоронних органів за період із 18 червня по 30 липня 2019 року подані після подання позову до суду та під час розгляду справи. 28 травня 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , у якій вона підтримала позов та просила його задовольнити, а у судовому засіданні позивач сама підтримала вимоги та пояснила, що відповідач не виконує умови спадкового договору. Клопотання про призначення експертизи було заявлено під час розгляду справи по суті та не відповідало вимогам ст.183 ЦПК України, а тому залишено судом без розгляду. Клопотання скаржника про розгляд апеляційної скарги без участі представника позивача суперечить положенням ст.59 Конституції України та ст.ст.58,60 ЦПК України, оскільки може призвести до позбавлення особи права на правничу допомогу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому КМУ (частина перша ст.1304 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 березня 2002 року ОСОБА_1 на праві власності належить кватира АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

11 травня 2018 року між ОСОБА_1 (відчужувачем) та ОСОБА_2 (набувачем) укладений спадковий договір, за умовами пункту першого якого ОСОБА_1 передає, після своєї смерті, у власність ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності трикімнатну кватиру АДРЕСА_1 (а.с.4).

У пункті п`ятому вищевказаного спадкового договору прописано, що за згодою сторін на набувача майна, тобто ОСОБА_2 , покладаються такі зобов`язання: а) забезпечити ОСОБА_1 харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, у випадку погіршення стану її здоров`я, лікувальними засобами, незалежно від їх вартості; б) в разі смерті відчужувача, здійснити комплекс заходів та обрядових дій з поховання відчужувача на цвинтарі м. Житомира.

У спадковому договорі також прописано, що для виконання умов, які зазначені у п.5 цього договору, відчужувач призначає виконавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована в АДРЕСА_2 .

При укладенні спадкового договору сторони також передбачили, що у разі невиконання набувачем майна зобов`язань стосовно відчужувача, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача (п.7 спадкового договору).

Суд першої інстанції, дослідивши докази у їх сукупності, у тому числі допитавши свідків, дійшов до висновку про наявність підстав для розірвання спадкового договору на вимогу відчужувача ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань стосовно відчужувача станом на час звернення останньої із позовом до суду.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що заявою від 25 травня 2019 року ОСОБА_1 просила суд першої інстанції залишити її заяву без розгляду та зазначила, що вона її не підтримує (а.с.31).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суду належить розглядати справу не інакше як за зверненням особи.

Проте, 28 травня 2019 року ОСОБА_1 надала до суду першої інстанції іншу заява, у якій вона зазначила про те, що позовну заяву підтримує повністю та просить її задовольнити (а.с.37). При цьому повідомила, що її інтереси буде представляти адвокат Шостачук І.М. на підставі договору про надання правничої допомоги від 19 лютого 2019 року (а.с.34-36).

Отже, до суду першої інстанції надійшли заяви із протилежними змістами. За таких обставин, суд першої інстанції ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 08 серпня 2019 року, обґрунтовано визнав участь позивача у судовому засіданні обов`язковою для з`ясування волевиявлення ОСОБА_1 (а.с.57).

У судове засідання, призначене на 03 вересня 2019 року, ОСОБА_1 прибула особисто та пояснила, що позов підписувала та його підтримує. За таких підстав, у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, оскільки лише позивачу належить право розпорядитися своїми диспозитивними правами, а доводи апеляційної скарги суперечать положенням цивільно-процесуального законодавства.

08 серпня 2019 року підготовче провадження у справі було закінчене закриттям підготовчого засідання.

03 вересня 2019 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про призначення у справі судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_1 . Відповідачу належить подати суду докази разом із поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються. У клопотанні про призначення експертизи відповідач не обґрунтував неможливість подання клопотання у строк, а також не встановлено причин, які не залежали від ОСОБА_2 . Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 19 грудня 2019 року, клопотання про призначення експертизи повернуто відповідачу без розгляду, що відповідає приписам частин 3 та 8 ст.83 ЦПК України.

На час укладення спадкового договору ОСОБА_1 досягла віку майже 79 років. У підтвердження належного виконання зобов`язань за спадковим договором відповідач надав розписки (а.с.27-30). Так, 25 травня 2018 року відповідач купив позивачу хліб, батон, цукор; 17 червня 2018 року - хліб, батон, молоко, яйця та банан; надалі без зазначення дати - молоко, хліб, батон, цибулю та цукор; 10 червня 2018 року - туалетний папір, банани, молоко, хліб, яйця; 08 серпня 2018 року - хліб, батон, сметану, молоко; 11 серпня 2018 року - молоко, хліб, батон, банан, молоко; 13 серпня 2018 року - молоко, сир, сметану та батон; 16 серпня 2018 року - банан, сир, сметану, батон; 19 серпня 2018 року - батон, хліб, молоко, сир, сметану; 23 серпня 2018 року - хліб, батон, цукор, яйця, молоко та туалетний папір тощо. Аналогічні закупівлі тривали до 04 січня 2019 року та включали лише мінімальний набір продуктів харчування тричі або двічі на місяць. Такий асортимент продуктів не можна вважати для хворої людини (а.с.41), що знаходиться у похилому віці, повноцінним збалансованим харчуванням, оскільки не передбачає навіть одноразового щоденного прийому теплої страви. У матеріалах справи також міститься розписка про те, що 04 січня 2019 року відповідач відремонтував позивачу газову плиту, кран та бачок. Разом із тим, розписки у даній категорії справ не можна вважати допустимими доказами у розумінні положень ст.78 ЦПК України.

Як убачається із довідки Житомирського міського територіального центру соціального обслуговування від 21 лютого 2019 року №84 ОСОБА_1 із 11 вересня 2012 року обслуговувалася даною соціальною установою (а.с.5). Соціальний працівник обслуговує її два рази на тиждень та підопічна неодноразово отримувала безкоштовні обіди.

Акт від 22 квітня 2019 року, який підписаний трьома сусідами, про обстеження на предмет самостійного пересування ОСОБА_1 суд оцінює критично з огляду на те, що відповідач обіймає посаду голови об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, що створено у будинку АДРЕСА_2 , про що сам повідомив у судовому засіданні. Також у акті зазначено, що ОСОБА_1 не потребує сторонньої допомоги, але таке заключення уповноважена надавати лікарська комісія та не доведено, що особи, які підписали акт, мають медичну освіту (а.с.26).

Звернення до поліції у червні - липні 2019 року пов`язані із вирішенням майнового питання. Такі звернення подані до правоохоронного органу вже після того, як ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом (березень 2019 року), а тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що дані звернення не можуть доводити наявність у відповідача перешкод у виконанні ним обов`язків за спадковим договором у період з травня 2018 року до березня 2019 року.

У важкому стані позивач потрапила до лікарні, у якій знаходилася на лікуванні з липня по серпень 2019 року. У матеріалах справи є докази того, що у цей період відповідач купував ліки та деякі продукти, але такі дії пов`язані з наявністю у суді позову про розірвання із ОСОБА_2 спадкового договору, проти задоволення якого відповідач заперечує, а тому не змінюють висновків суду першої інстанції, оскільки головною цінністю має залишатися життя людини (а.с.77-81).

Суд першої інстанції дослідив не лише письмові докази, а й допитав свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які перед допитом були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність.

Виконавець спадкового договору - ОСОБА_3 взагалі жодного разу не відвідала позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги фактично ґрунтуються на переоцінці доказів, яким кожному окремо, а потім у сукупності правильно надана оцінка судом першої інстанції. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що відповідач не виконував зобов`язань щодо забезпечення ОСОБА_1 , із огляду на її похилий вік та стан здоров`я (має хронічні захворювання - перенесла інсульт та операцію на очах) харчуванням, доглядом та необхідною допомогою. Порушення норм процесуального права, що допущені судом першої інстанції при розгляді даного спору, не відносяться до обов`язкових підстав, із якими частина третя ст.376 ЦПК України пов`язує обов`язковість скасування рішення суду першої інстанції. Також порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Не може бути скасовано правильне та справедливе рішення лише за формальних ознак. Отже, рішення суду першої інстанції залишається без змін, що узгоджується із приписами ст.375 ЦПК України.

Положення ст.316 ЦК України, якими визначено поняття права власності, щодо ОСОБА_2 дотримані, оскільки набувач за спадковим договором набуває право власності на майно відчужувача у разі його смерті. До цієї події право власності до набувача не переходить на відмінність від договору довічного утримання (догляду), який сторонами не укладався.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 22 червня 2020 року.