Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3270/19 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/3270/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа - Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди

за апеляційними скаргами Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Державної казначейської служби України на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12 лютого 2020 року, яке ухвалене суддею Адамович О.Й. в м. Житомирі

встановив:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 26.09.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про вчинення правопорушень ОСОБА_1 . На підставі звернення ОСОБА_2 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог чинного законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Ковальчуком В.В. проведено перевірку дотримання вимог законодавства за об`єктом земельної ділянки, за результатами якої 31.10.2018 року складено акти №814-ДК/769/АО/10/01-18, №814-ДК/1154/АО/10/01-18. Для усунення таких недоліків винесено припис. Вважаючи дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області протиправними Бойко В.М. звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом на протиправні дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та скасування припису, винесеного за заявою ОСОБА_2 .

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2019 року, визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 31.10.2018 №814-ДК/0805Пр/03/01/-18. Однак, неправомірні дії відповідача, які виразилися у тривалому й безпідставному твердженні Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, за його актами та приписом, щодо порушення земельного законодавства України позивачем, потягли за собою порушення нормального режиму його роботи, відпочинку та змусили витрачати свій вільний час та кошти на захист свого порушеного права, завдавши моральних і психічних страждань. В результаті чого позивачу спричинена моральна шкода в розмірі 100000,00 грн, яку просить стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на свою користь.

Протокольною ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира суду від 05.11.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державну казначейську службу України.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої протиправним рішенням Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, третя особа - Державна казначейська служба України та відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області окремо один від одного подали апеляційні скарги, в яких просили рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування скарги третя особа посилається на те, що підстав для стягнення шкоди саме з Державної казначейської служби України у суду не було, оскільки виходячи із системного аналізу норм цивільного та бюджетного законодавства, шкода заподіяна особі протиправними рішенням Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області повинна бути відшкодована останнім, за рахунок коштів державного бюджету, що спрямовуються на утримання відповідача. Державна казначейська служба України є юридичною особою і тому відповідає лише за виконання своїх зобов`язань, та не відповідає за зобов`язання інших державних органів. Також зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому моральних страждань, застосування додаткових зусиль для організації свого життя. Не доведено належним чином факту спричинення моральної шкоди саме Державною казначейською службою України, не обґрунтовано її розмір, не підтверджено обсяг страждань, не надано доказів про розмір заподіяної шкоди, у зв`язку з чим вважає, що судом безпідставно стягнута шкода саме з Держказначейства.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не погодилось з рішенням суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що позивачем не надано суду належних i допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, а саме: в чому полягає спричинена йому моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю відповідача вона спричинена i чим підтверджується протиправність цих дій або бездіяльність відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою i протиправними діями винної особи, в чому полягає вина відповідача в спричиненні йому даного виду шкоди, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Крім того вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи допустив порушення норм процесуального права, не залучивши до участі у даному спорі, де відповідачем є орган державної влади, у якості ще одного відповідача відповідний територіальний орган Державної казначейської служби України, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні даного позову ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 проти доводів апеляційних скарг заперечував, надіславши відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, а рішення суду просив залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а твердження апелянтів безпідставними як такі, що не ґрунтуються на чинному законодавстві та доказах наданих сторонами.

В судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник Державної казначейської служби України та позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2019 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог чинного законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Ковальчука В.В. Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 31.10.2018 року №814-ДК/0805Пр/03/01/-18 (а.с.8-15).

Зі змісту даного рішення слідує, що 31.10.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області винесено припис №814-ДК/0805Пр/03/01/-18 про усунення ОСОБА_1 до 30.11.2018 року встановлених актами порушень. Згідно даних актів, громадянин ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , з торця багатоквартирного будинку, біля входу в підвальне приміщення, на земельній ділянці (прибудинкова територія) пл.0046 га, комунальної власності (землі житлової, громадської забудови) облаштував площадку з каменю та побудував кам`яний паркан. Рішення органів місцевого самоврядування чи виконавчої влади про передачу в користування вказаної земельної ділянки обумовленому громадянину відсутні, що відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки. В зв`язку з чим ОСОБА_1 запропоновано усунути порушення вимог земельного законодавства.

Разом з тим адміністративним судом встановлено, що згідно з витягу з рішення виконкому Радомишльської ради Житомирської області від 14.07.1998 №177 ОСОБА_1 , проживаючому по АДРЕСА_2 , надано дозвіл на проведення реконструкції головного входу та прилеглої території офісу нотаріуса по АДРЕСА_1 .

Крім того, 03.07.2006 року вбудоване приміщення по АДРЕСА_1 було подаровано ОСОБА_3 , згідно договору дарування, що підтверджується копіями договору дарування від 03.07.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Також суд зазначив, що державним інспектором не було визначено особу порушника, яка самовільно зайняла та використовує земельну ділянку, зокрема щодо облаштування кам`яного паркану. Також відповідачем при перевірці не встановлено та в ході розгляду справи не доведено використання саме позивачем земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу влади, а отже, припис винесений за відсутності на те правових підстав та з порушенням перевірки підлягає скасуванню як протиправний.

З таким висновком погодилася і колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду, яка у своїй постанові від 27.05.2019 року зазначила, що відповідачем не доведено того факту, що саме позивач здійснив будівництво паркану. Разом з тим, ОСОБА_1 не є власником приміщення по АДРЕСА_1 з 03.07.2006 року. Тому, колегія суддів погодилась із висновком суду першої інстанції про те, що припис Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 31.10.2018 №814-ДК/0805Пр/03/01/-18 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування й моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у п.п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, як правило, є відповідне судове рішення, що набрало законної сили.

На підставі ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наявність неправомірних дій Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, які полягали у винесенні протиправного припису, доведено позивачем та підтверджується рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов вірного висновку про те, що неправомірними діями Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо винесення протиправного припису, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у безпідставному твердженні про порушення ним земельного законодавства України. При цьому, позивач вимушений був звернутися до судових установ за захистом своїх прав, витрачати особистий час та кошти для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані. А тому врахувавши ступінь, характер, тривалість душевних страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_1 , час та зусилля витрачені останнім для відновлення порушеного права, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 3000 гривень.

Розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено з урахуванням його доведеності позивачем, ст. ст. 23,1173 ЦК України, врахувавши при цьому також роз`яснення, надані судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом невірно визначено порядок відшкодування шкоди, яка завдана органом державної влади виходячи з наступного.

Стаття 6 Конституції України визначає, що Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440.

Відповідно до підпункту 2) пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845(далі - Порядок) (пункт 1 Порядку).

У пункті 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

При цьому боржники в контексті пункту 2 Порядку - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

У частині другій статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Тлумачення статей 2, 11, 170, 1167,1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Тобто боржником є відповідний орган державної влади, який бере участь у справі як відповідач.

Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2029 року у справі № 242/4741/16-ц; постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 459/274/17; постанові Верховного Суду від 24 березня 2010 року у справі № 818/607/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області є органом державної влади, який завдав шкоди та на якого поширюються правила передбачені статтею 1173 ЦК України.

Неправомірність дій Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, яке полягає у винесенні протиправного припису, встановлена рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2019 року, у справі № 240/5314/18.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що через неправомірні дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, проте завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована винною особою - боржником в контексті пункту 2 вказаного вище Порядку (Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області), а на Державну казначейську службу України покладається функція з виконання рішення суду щодо стягнення коштів з боржника - Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (пункт 3 Порядку).

Разом з тим, ухвалюючи рішення про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої протиправним рішенням Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, місцевий суд не врахував, що така шкода підлягає стягненню саме з завдавача шкоди, а не за рахунок єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди через незалучення до участі у справі Державну казначейську службу України в якості другого відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки залучення чи не залучення до участі у такій категорії спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача, яким у даному випадку є держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, який виступає представником держави під час виконання ним владних управлінських функцій, а неДержавна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що стягнення компенсації моральної шкоди має відбуватися за рахунок Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, м.Житомир, вул. Довженка, 43, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

Головуючий Судді