241/493/20
2/241/264/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2020 року смт. Мангуш

Першотравневий районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Демочко Д.О.

при секретарі Орчелоті І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення шкоди, суд

ВСТАНОВИВ:

До Першотравневого районного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про стягнення шкоди.

На обґрунтування вимог представник позивача посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2020 року позивач є спадкоємицею померлої матері ОСОБА_3 з недоотриманої нею пенсії у розмірі 170295,63 грн., що належала спадкодавцю на підставі повідомлення Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1889/05/2 від 18.09.2019 року. 14.03.2020 року позивачу було сплачено недоотриману за життя пенсію її матері ОСОБА_3 у розмірі 131943,32 грн. Сума недоплаченої пенсії складає 38352,31 грн., у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яка полягала у невиплаті грошових коштів, належних позивачу за свідоцтвом про право на спадщину за законом в розмірі 38352,31грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, у позовній заяві просили розглядати справу без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки вважає їх такими, що суперечать ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Підтверджує факт того, що позивачу вже було виплачено спадщину (пенсію) у розмірі 131943,32 грн. за період з липня 2017 року по місяць смерті. Вважає, що виплата інших сум, про які просила позивач у позові не ґрунтується на вимогах законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц зроблено висновок, якщо предметом позову є майнова вимога про визнання в порядку спадкування право власності на майно - грошові кошти, тому спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, дана справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом позову у справі є вимога про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 січня 2020 року, виданим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Шпарага С.С., спадкоємцем до зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка - ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: суми недоотриманої пенсії у розмірі 170295,63 грн., що належала спадкодавцю на підставі листа - повідомлення Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 18 вересня 2019 року за №1889/05/2.

Відповідно до талону до разового доручення № 28/21, на рахунок ОСОБА_1 , за період з 01.01.2017 року по 01.07.2019 року перераховано 131943,32 грн. виплату недоотриманої пенсії.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

При цьому, обставини, що стосується перерахування та відповідно отримання суми пенсії у розмірі 131943,32 грн. не заперечувалися жодною із сторін, тому вони відповідно до ст. 81 ЦПК України окремому доказуванню не підлягають.

Предметом спору (зміст позовних вимог) між сторонами є стягнення нарахованої, однак не виплаченої у повному обсязі пенсії за віком, яка входить до спадкової маси у розмірі 170295,63 грн., ці обставини стороною відповідача не спростовані.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52 цього Закону, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Отже, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату відповідної суми.

Позивач наводить аргумент, що відповідачем сплачено недоотриману пенсію спадкодавця у розмірі 131943,32 грн., на що відповідач стверджує, що ним виплачено недоотриману пенсію за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується до вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини пенсійного органу або своєчасно не отриманих пенсіонером, на виплату яких він мав право, з власної вини.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Отже, норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини, що регулюються нормами ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За наведених норм матеріального права, правові підстави для обмеження виплати недоотриманої спадкодавцем пенсії за період три роки до дня звернення спадкоємця за отриманням пенсії відповідно до ст. 46 наведеного Закону у відповідача були відсутні.

З огляду на викладене, суд вважає обмеження виплати недоотриманої пенсії строком три роки необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими судом обставинами та наведеними вище нормами матеріального права, згідно яких сума пенсії, що належала пенсіонерові, але не була ним одержана за життя, передається членам його сім`ї у повному обсязі, тому позовні вимоги на суму 38352,31 грн. ґрунтуються на нормах ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та підлягають задоволенню.

При цьому обставини щодо недоплати вказаної суми відповідачем не спростовані.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 377/612/17 від 06 лютого 2019 року.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Оскільки суми недоплаченої позивачу пенсії, яка нарахована на виконання рішення суду, не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, то судом не може бути задоволена вимога щодо стягнення матеріальної шкоди, яка полягала у невиплаті грошових коштів, належних позивачу за свідоцтвом про право на спадщину за законом в розмірі 38352,31грн.

При цьому суд вважає можливим та законним стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманої суми пенсії, яка належала ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не була отримана нею за життя, та набута ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 січня 2020 року, і отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги було задоволено частково, а позивачем при зверненні до суду судовий збір не сплачено, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення судового збору в розмірі 840,80 грн. з позивача та відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.22, 1666, 1667 ЦК України, ст. ст. 46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 84, 89,141, 158, 160, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) недоотриману суму пенсії, яка належала ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не була отримана нею за життя, та набута ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 січня 2020 року у розмірі 38352 (тридцять вісім тисяч триста п`ятдесят дві) гривні 31 копійку.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Стягнути з Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на користь держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення Першотравневого районного суду Донецької області може бути подана до Донецької апеляційного суду через Першотравневий районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.О. Демочко