РІШЕННЯ

( заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020

м.Харків

Справа № 639/8302/19

провадження 2/639/464/20

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря - Міжиріцької А.В.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом виселення,-

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2019 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом виселення. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником 30/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 24.04.1969, посвідченого 9 ХДНК № 1-778.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були членами родини сина позивача - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони проживали однією сім`єю в будинку АДРЕСА_1 без реєстрації за місцем проживання. Після смерті сина, відповідачі залишаються мешкати в належній позивачу частині будинку, хоча зареєстровані за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_2 на праві приватної спільної власності володіє Ѕ частиною трикімнатної квартири АДРЕСА_3 ; на праві приватної власності володіє нежитловими приміщеннями 1-го поверху № ІІІ-VI, загальною площею 81,5 кв.м. в житловому будинку літ. А-2 по АДРЕСА_4 , що свідчить про відсутність будь-якої об`єктивної потреби проживання у частині будинку, що належить позивачу на праві приватної власності.

Позивач ОСОБА_1 планує здійснити відчуження належній їй частини будинку, щоб за отримані кошти забезпечити свої життєві потреби, крім того, через похилий вік та скрутне матеріальне становище вона не має можливості утримувати свою частину будинку, але відповідачі не впускають її на поріг власного будинку, що унеможливлює його продаж. Вважає, що такими діями відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні спірною частиною житлового будинку, який належить їй на праві власності.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просить суд усунути їй перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 30/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Ухвалою суду від 26.11.2019 справу прийнято до розгляду та відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначалась до розгляду в підготовче судове засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд задовольнити їх та усунути їй перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 30/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили, відзив на позов не надали.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні спору покладалася на розсуд суду.

При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

ОСОБА_1 була власником 52/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 24.04.1969, посвідченого 9 ХДНК р.н. 1-778 (а.с.10). 22/100 частини нею було відчужено ОСОБА_6 .

Згідно з відповіддю КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР №1064765 від 17.07.2019, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 проведено КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР наступним чином: 30/100 частини за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 24.04.1969, посвідченого 9 ХДНК р.н. 1-778; 48/100 частини за ОСОБА_4 ; 22/100 частини за ОСОБА_6 (а.с.11).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були членами родини сина позивача - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17). Вони проживали однією сім`єю в спірній частині будинку АДРЕСА_1 без реєстрації за місцем проживання.

Відповідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні, наданої територіальною громадою м.Харкова, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.43).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_2 на праві приватної спільної власності володіє Ѕ частиною трикімнатної квартири АДРЕСА_3 ; на праві приватної власності володіє нежитловими приміщеннями 1-го поверху № ІІІ-VI, загальною площею 81,5 кв.м. в житловому будинку літ. А-2 по АДРЕСА_4 (а.с.14-15).

Позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до поліції щодо протиправних дій відповідача ОСОБА_2 , яка перешкоджає потрапити позивачу до власного помешкання (а.с.16).

Згідно зі ст.41 Конституції України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.2 ст.8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не є членами сім`ї позивача ОСОБА_1 . Чоловік відповідача ОСОБА_2 та син позивача - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , він мешкав у спірній частині житлового будинку з дозволу позивача, власником не був, між сторонами будь-яких договірних відносин щодо користування належним ОСОБА_1 майном не існувало.

Усна згода позивача на проживання відповідачів у спірному житловому будинку не є підставою для виникнення у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 правового статусу члена сім`ї власників будинку.

Отже, оскільки позивач ОСОБА_1 є власником 30/100 частини спірного будинку спільним побутом сторони не пов`язані, договірних відносин щодо користування цим нерухомим майном між ними не існує, відповідач має у власності інше житло, позивач має намір розпорядитись своїм майном та продати його, проте відповідачі перешкоджають їй, тому право ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України, а права позивача захисту шляхом їх виселення без надання іншого житлового приміщення.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні майном позивачем шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном ОСОБА_1 та виселити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 384 грн. 20 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошеня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 );

Відповідачі - ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 , прож. АДРЕСА_1 );

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 , прож. АДРЕСА_1 );

З особа - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ).

СУДДЯ -