Справа № 462/126/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 липня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Журавльовій А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові у загальному позовному проваджені цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що відповідач, яка є її донькою, з початку 2006 року не проживає у зазначеній квартирі. Вона не може приватизувати зазначену квартиру, оскільки відповідач відсутній. В зв`язку з вказаним, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять позов задовольнити.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, яка письмового відзиву на позов не подала, у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, а позивач не заперечує проти такого розгляду справи.

13 січня 2020 року ухвалою суду у справі було відкрито загальне позовне провадження.

09 червня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 35,80 кв.м., складається з однієї кімнати, житловою площею 19,20 кв.м., та відноситься до державного житлового фонду. В зазначеній квартирі зареєстровано шість осіб, а саме: основний квартиронаймач - позивач ОСОБА_1 , її донька - відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також, чоловік позивача ОСОБА_4 , її син ОСОБА_5 , її донька ОСОБА_6 та малолітній внук ОСОБА_7 /а.с.8/.

Фактично у спірному житлі із шести вищевказаних мешканців проживають лише п`ять осіб, а саме: позивач, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та малолітній ОСОБА_7 Відповідач не проживає у квартирі з липня 2006 року і тому втратив право на користування жилим приміщенням.

Такий висновок суду ґрунтується на поясненнях позивача, свідків та актах, складених ЛКП «Левандівка» від 15 грудня 2007 року, 02 грудня 2014 року, 28 травня 2015 року, 30 червня 2015 року, 05 квітня 2017 року, 14 листопада 2019 року, в яких зазначається, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі з липня 2006 року /а.с.9-15/.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснили, що вони проживають у будинку АДРЕСА_2 та є сусідами позивача, відповідача вони не бачили вже більше дванадцяти років.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_1 з дня свого народження, вона є донькою позивача та сестрою відповідача, остання у липні 2006 року зібрала всі свої особисті речі та виїхала з квартири, з сестрою вона не спілкується.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він є зятем позивача, у спірну квартиру він вселився ще до одруження у серпні 2006 року, проте відповідач у цій квартирі вже не проживала, ніяких речей її у квартирі не було.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, а саме з липня 2006 року.

Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей 71, 72 ЖК Української РСР.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволенню, оскільки відповідач добровільно, з власної ініціативи залишила спірне житлове приміщення у липні 2006 року та майже 14 років жодного разу не намагалася повернутись до нього.

На підставі вимог статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 81,89,141,263-265,280-284 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщення у квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 768 гривень 40 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКП: НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Повний текст рішення складаний 09 липня 2020 року.

Суддя:

Оригінал рішення.