Справа № 572/1312/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Слободянюка Б.К.

за участю секретаря судових засідань - Кудіної А.Р.

позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом в якому просить усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , шляхом визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття її з реєстрації в цій квартирі.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є співвласником спірної квартири, в якій крім неї зареєстрована її внучка ОСОБА_4 , яка в ній з 2013 року не проживає. На даний час вона не впевнена у поведінці відповідача та виявила бажання щоб остання знялася з реєстрації, проте її пропозицію ОСОБА_4 проігнорувала, а без її волевиявлення зняти відповідача з реєстрації вона немає іншої можливості, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Зазначає, що ОСОБА_4 не є членом її сім`ї, в договірних відносинах з нею не перебуває.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позові, просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, з огляду на те, що вона є співвласником спірної квартири, а також їй з дитиною нема де зареєструватися.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.04.2007 року серії НОМЕР_1 №811657 встановлено, що трикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 належить на прав спільної часткової власності: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 по 1/6 частині кожному (а.с.7). дана інформація підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14466695 від 07.05.2007 року, серія НОМЕР_2 (а.с.8).

Згідно будинкової книги для прописки громадян проживаючих в будинку АДРЕСА_3 в даній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с.9-13).

Згідно заяв ОСОБА_9 , жительки АДРЕСА_4 та ОСОБА_10 , жительки АДРЕСА_5 , останні посвідчили, що ОСОБА_4 в їхньому будинку не проживає з 2013 року та не навідується туди (а.с.14-15).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, з вищевикладеного випливає, що відповідач є співвласником спірної квартири.

Зміст позовних вимог зводиться до захисту прав позивача як співвласника спірного житлового будинку від порушень з боку відповідача, який зареєстрований в даній квартирі та є її співвласником, шляхом визнання її втратившою право користування квартирою та зняття ї з реєстрації.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Частина перша статті 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересую Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловживала.

Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як зазначено в ст. ст.71,72 ЖК України, особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Однак, положення даної статті застосовуються до наймача жилого приміщення, проте, як вбачається з досліджених вище доказів ОСОБА_3 є співвласником квартири.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Як передбачено ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 р. у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства", заява № 19009/04, п.41 50, Справа "Кривіцька та Кривіцький проти України" (Заява № 30856/03) 2 грудня 2010 року).

Ураховуючи викладене, суд вважає, що позов про усунення перешкод в користуванні квартирою та зняття з реєстраційного обліку відповідача, без зазначення яким чином остання порушує право позивача на володіння своїм майном, не підлягає задоволенню, оскільки зазначений позов спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловживала. ОСОБА_3 є законним власником частини спірної квартири, а тому підстав для позбавлення її власності немає.

З огляду на викладене вище в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 178, 279, 430 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстрації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_6

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_7 2

Повний текст судового рішення складено 03.07.2020р..

Суддя: