ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1088/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №710/143/18 Категорія: 304090000 Побережна Н. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Торопенко Н.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 19 червня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 17.03.2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 6 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав внаслідок чого, станом на 31.12.2017 р. у останнього виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком позивача становить 116 070, 50 грн. та складається з наступного: 4 953, 48 грн заборгованість за кредитом; 111 117,02 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, яку банк і просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 19 червня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 17.03.2011 року в розмірі 116 070, 50 грн, яка складається з наступного: 4 953, 48 грн заборгованість за кредитом; 111 117,02 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1762 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні підстави для задоволення позову у зв`язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій вказує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів і без надання їм належної оцінки, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а тому просив його скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

Також зазначає, що він не підписував Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифів банку, а тому неможливо їх вважати складовими умовами кредитного договору. Процентна ставка у анкеті-заяві не зазначена, а тому невідомо, чому банком застосовано саме таку процентну ставку, а не іншу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , зокрема, посилається на правовий висновок викладений у постанові ВП ВС від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

Крім того, вказує, що оскільки він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв`язку з чим він не зміг скористатись своїм правом на подання заяви про застосування позовної давності. Відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача. Проте, якщо підстав вважати порушеним право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог.

Зазначає, що згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.03.2011 року станом на 31.12.2017 року, останні платежі були здійсненні 04.09.2013 року та 12.06.2014 року в розмірі 0,5 грн та 14,1 грн. Отже позивач дізнався про порушення свого права в червні 2014 року, а з позовом до суду звернувся лише в лютому 2018 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.9).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

У даній Анкеті-заяві не визначено тип картки, яку бажає отримати ОСОБА_1 , однак визначений бажаний кредитний ліміт у сумі 500 грн.

Анкета-заява не містить посилань на умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов договору, а також не містить строку повернення кредиту. До позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання анкети-заяви 17.03.2011 року, відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з яких долучено до позовної заяви.

Згідно з наданим банком розрахунком, розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 31.12.2017 року становить 116 070, 50 грн. та складається з наступного: 4 953, 48 грн заборгованість за кредитом; 111 117,02 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

До кредитного договору банк крім розрахунку заборгованості за договором №б/н від 17.03.2011 р. укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , додав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.11), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним згідно до ст. 1055 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, а в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 17.03.2011 р. процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів банку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Тому вимоги банку в частині стягнення відсотків за користування кредитом задоволенню не підлягають, що узгоджується із позицією ВП ВС в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 03.07.2019 р.

В анкеті-заяві від 17 березня 2011 року строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України банк не пред`явив.

Щодо стягнення тіла кредиту (фактично отриманих коштів відповідачем), то колегія суддів враховує наступне.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності в разі обґрунтованості позову АТ КБ «Приватбанк». Звернення до суду апеляційної інстанції із таким клопотанням мотивовано тим, що його належним чином не повідомляли про розгляд даної справи в суді першої інстанції, що в свою чергу порушило його конституційні права на захист своїх прав та порушено основоположний принцип цивільного судочинства, змагальності сторін.

Як видно із матеріалів справи 13 квітня 2018 року ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін. Судом надано термін відповідачу на подачу відзиву на позовну заяву та направлено йому дану ухвалу разом із позовною заявою та додатками до неї.

Однак, як видно із матеріалів справи, позовна заява з додатками та ухвала про відкриття провадження у справі повернулася на адресу суду без вручення ОСОБА_1 із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Отже відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи в суді першої інстанції, внаслідок чого порушено принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду № 14-59цс18, яка регулює не аналогічні, однак подібні правовідносини.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні дані про термін дії картки.

Відповідно до статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості у відповідності до якого останні погашення відбулися 07 вересня 2013 року на суму 0,5 грн та 12 червня 2014 року на суму 14,1 грн.

Отже, при зверненні до суду із позовом 04 лютого 2018 року банком пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові у стягненні тіла кредиту.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову банку.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 19 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2643 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: