ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3012/19 Номер провадження 22-ц/814/1560/20Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

За участю секретар судового засідання: Зеленської О.І.

Позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Департамент культури, молоді та спорту Полтавської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2020 року, ухвалене у період часу з 14:42:21 до 14:51:24 год. 15 квітня 2020 року під головуванням судді Парахіної Є.В.,-

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з ухиленням його від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Підстави позову вмотивовувала тим, що з липня 2012 року проживала разом з відповідачем у цивільному шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_3 . У лютому 2014 року вони з відповідачем припинили стосунки та почали проживати окремо. Рішенням Зінківського районного суду Полтавської області від 02.06.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але відповідач ігнорує рішення суду та не виконує його. Відповідач після народження дитини постійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, взагалі не цікавиться її долею, життям, не відвідує доньку ні вдома, ні у школі, не бере жодної участі у її вихованні. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Протягом шести років відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки та не бажає їх виконувати, не вживає заходів щодо забезпечення дитині достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку, захисту законних прав і інтересів, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться життям і навчанням своєї дитини, а також не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, відпочинку та лікування дитини. Позивач має гарні житлово-побутові умови, повністю утримує та виховує дитину, нею створені всі необхідні умови для розвитку, навчання та життя доньки..

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи: Департамент культури, молоді та спорту Полтавської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

З даним рішенням не погодилася позивач ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати рішення та ухвалити нове, яким заявлені нею позовні вимоги задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Вказує на те, що суд невірно надав оцінку обставинам справи, стверджуючи той факт, що вона перешкоджає відповідачу зустрічатися та спілкуватися з дитиною. Посилається на інформацію, яка міститься у висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради.

Вважає, що для позитивного впливу на інтереси дитини необхідне саме позитивне рішення у даній справі, оскільки відповідач взагалі відсутній у житті дитини, не виявляє жодного інтересу до життя доньки.

Окрім цього, з 2015 року вона проживає з чоловіком, який повністю замінив доньці батька, займається її вихованням, піклується про її життя, здоров`я та навчання. Вважає, що саме його дитина має називати батьком.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судоми встановлено, що сторони з 2012 року проживали у фактичних шлюбних відносинах та мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , позивачем у справі. Після припинення шлюбних відносин з донькою не спілкується , її не відвідує та не приймає участь в її вихованні.

Рішенням Зінківського районного суду Полтавської області від 02 червня 2014 року в справі № 530/790/14-ц (провадження № 2/530/413/14) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини позов задоволено - стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 15.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки Подільського ВДВС ГТУЮ в Полтавській області про не отримання аліментів № 5125 від 13.03.2019 року ОСОБА_1 згідно матеріалів виконавчого провадження № 46589161 від 18.02.2015 року не отримувала аліменти від ОСОБА_2 в період з вересня 2018 року по лютий 2019 року, згідно виконавчого листа № 530/790/14-ц, виданого 04.06.2014 року Зінківським районним судом Полтавської області про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Подільського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про не отримання аліментів № 13436 від 07.02.2020 року ОСОБА_1 згідно матеріалів виконавчого провадження № 46589161 від 18.02.2015 року не отримувала аліменти від ОСОБА_2 в період з серпня 2019 року по січень 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту, що поведінка відповідача та його ставлення до дитини носять такий характер, що можуть стати підставою для позбавлення його батьківських прав.

Суд вважав, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про його фізичний і духовний розвиток, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та більш активної участі батька у його вихованні.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише у разі наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки.

Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Саме про таке тлумачення норм матеріального права свідчить і судова практика (постанови Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/89209715 , постанова Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц (провадження № 61- 38660св18) http://reyestr.court.gov.ua/Review/89131002).

Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 50 від 25 лютого 2020 року вирішено затвердити висновок виконавчого комітету як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З його змісту вбачається, що виконавчий комітет як орган опіки та піклування, керуючись ст. 19 Сімейного кодексу України, розглянув клопотання служби у справах дітей, копії інших документів, які стосуються справи та встановив, що ОСОБА_1 з 2012 року проживала разом з ОСОБА_2 в цивільному шлюбі. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 . З лютого 2014 року подружжя припинило стосунки. Зі слів матері, з моменту народження дитини і по цей час батько постійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться долею та життям доньки, не відвідує дитину ні вдома, ні в школі. Жодної участі у вихованні дівчинки не бере та не має бажання з нею бачитись. Всі питання щодо виховання дитини ОСОБА_1 вирішує самостійно, аліменти та іншої матеріальної допомоги від ОСОБА_2 не отримує. Згідно акта обстеження умов проживання мати з донькою проживають в 2-кімнатній квартирі, умови проживання задовільні, в наявності необхідні меблі та побутова техніка, достатній запас продуктів харчування. У дитини є окрема кімната, місце для відпочинку та сну, стіл для навчання. Малолітня забезпечена одягом, іграшками та канцелярським приладдям. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї Полтавського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді потреби дитини задоволені повністю, батьківський потенціал матері на належному рівні. З характеристики з навчального закладу стало відомо, що ОСОБА_3 завжди доглянута, чиста, охайна, програмний матеріал засвоїла на середньому рівні, приймає активну участь у заходах школи та класу. Мати велику увагу приділяє вихованню та навчанню дитини. Довідка з медичного закладу свідчить, що рекомендації лікаря мати виконує добре. Зі слів ОСОБА_1 , вона працює в сфері косметичних послуг. Батько має заборгованість по аліментам. Згідно довідки з Подільського відділу виконавчої служби у м. Полтаві, у період з 01.08.2019 року по 31.01.2020 року ОСОБА_1 не отримує аліменти від ОСОБА_2 .. В телефонному режимі 14.02.2020 ОСОБА_2 заперечував щодо позбавлення його батьківських прав та 17.02.2020 року був запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 19.02.2020 року о 9:00 годині ранку. За інформацією Полтавського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_2 проживає разом зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , працює в магазині Сільпо. Під час засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради 19.02.2020 року ОСОБА_2 повідомив, що останній раз бачив доньку 4 роки тому, через те, що ОСОБА_1 не давала йому можливості бачитися з дитиною. На запитання головуючого чи звертався батько до установчих органів щодо визначення участі у вихованні дитини, ОСОБА_2 відповів, що не має часу відвідувати суди чи будь які інші установи. Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку батьків, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 19.02.2020 року, виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні відповідач також наголошував на тому, що не бачиться з дитиною, оскільки позивач не дає йому можливості спілкуватись та зустрічатись з нею.

З цих підстав за відсутності переконливих доказів у спростування таких доводів відповідача, суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання батьком своїх обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, проте - відсутність в діях ОСОБА_2 такої винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками, які б могли стати підставою для позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених неб вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 12, 49, 64, 81, 89 ЦПК України особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

В матеріалах справи відсутні докази, які б давали підстави для іншого висновку.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М . С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Доводи апеляційної скарги не спростували висновки місцевого суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог та не знайшли свого підтвердження в ході перегляду рішення судом апеляційної інстанції, з підстав, викладених вище.

Заперечення апелянта в тій частині, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача є сприятливим для інтересів дитини спростовується обставинами справи, оскільки ОСОБА_2 усвідомлює свою негативну поведінку та недбале ставлення до виховання доньки, виявляє бажання спілкуватися з дитиною, внаслідок чого має отримати можливість виправити ситуацію.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення вимог апелянта та переоцінки доказів у справі.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2020 року.

Підстави для зміни розподілу рішення суду в частині судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а судові витрати, пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції не були сплачені апелянтом при подачі скарги, що підтверджується актом, складеним 26 травня 2020 року (а.с. 105), з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1152 гривні 60 копійок.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2020 року,- залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1152 гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 липня 2020 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук