У Х В А Л А

02 липня 2020 року

м. Київ

справа № 607/17348/19

провадження № 61-9478 ск 20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної дирекції «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Комунального підприємства «Тернопільводоканал» про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Публічного Акціонерного Товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Тернопільської обласної дирекції "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (Далі - ПАТ "НАСК "Оранта"), Комунального підприємства "Тернопільводоканал" (Далі - КП "Тернопільводоканал") про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати Тернопільську обласну дирекцію "Національної акціонерної страхової компанія "Оранта" ПАТ "НАСК Оранта" винною в невиконанні договору страхування №61 від 24 лютого 2009 року без жодних підстав, зобов`язати ПАТ "НАСК Оранта" виплатити позивачу 437952 грн страхової виплати, 164000 грн неустойки, 153000 грн збитків та моральної шкоди, пеню 72800 грн, всього - 826808 грн, а також за перенесення вуличного водопроводу та пожежного гідранта в сумі 204 000 грн., який він передав комунальному підприємству "Тернопільводоканал" на баланс, зобов`язати КП "Тернопільводоканал" відшкодувати витрати ОСОБА_2 на перенесення вуличного водопроводу та пожежного гідранта в сумі 204000 грн та моральну шкоду в розмірі 56000 грн і неустойку 67000 грн., судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 травня 2020 року у позові відмовлено.

26 червня 2020 року, засобами поштового зв`язку, ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 травня 2020 року, в якій просив зазначені судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з наступних підстав.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 не наводить підстав, і при оцінці доводів касаційної скарги не встановлено, що рішення касаційного суду ухвалене за наслідками розгляду його скарги буде мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики, саме у застосуванні у подібних справах (правовідносинах) конкретних норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, а тому така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись пунктом 4 частиною четвертою статті 393, частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 29 травня 2020 року повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Сімоненко В. М.