Справа № 166/228/20 Головуючий у 1 інстанції: Лозицький С. О.
Провадження № 22-ц/802/730/20 Категорія: 39 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 30.08.2018 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано Заяву № б/н, згідно якої ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач власним підписом підтвердив те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі Умови), «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і банком договір. Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, однак ОСОБА_1 , користуючись кредитними коштами, не дотримувався умов кредитного договору щодо його погашення, внаслідок чого станом на 25.12.2019 має заборгованість 12454 грн 25 коп. за вказаним кредитним договором. Оскільки добровільно повертати кошти відповідач не бажає, просить стягнути з ОСОБА_1 в свою користь загальну суму заборгованості на суму 12454 грн 25 коп., що складається з 8446,47 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 619,69 грн заборгованість за простроченими відсотками; - 2318,84 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 500 грн штраф (фіксована частина); - 569,25 грн штраф (процентна складова), а також судові витрати по справі.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8446 (вісім тисяч чотириста сорок шість) гривень 47 копійок). У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1425,57 грн судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що відмова у задоволенні частини позовних вимог зумовлена лише фактом наявності постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, що не може бути доказовою базою до будь-яких фактичних обставин справи за участю АТКБ «ПриватБанк». Відповідач у даній справі не оспорював факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами, а тому рішення суду першої інстанції грунтується на припущеннях. Справа має бути розглянута як на те вказують висновки викладені у постанові ВС (КЦС) від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18, постанові ВС (КЦС) від 11 вересня 2019 року у справі № 642/5533/15-ц, постанові ВС (КЦС) від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц. На підставі заяви позичальника виникають договірні відносини і факт користування карткою підтверджує наявність кредитних правовідносин. Виписка по рахунку та розрахунок заборгованості відображають рух коштів за карткою. Дії позичальника з користування кредитними коштами свідчать про згоду з умовами кредитування та визнання заборгованості. Підстава заявленого позову одна - кредитний договір, а його предмет не може бути розділений на окремі за своїм юридичним змістом - проценти за користування кредитом. Просить суд взяти до уваги правові висновки, до яких Верховний Суд прийшов у постанові від 28.03.2019 у справі № 428/2873/17 (саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин). У справі № 910/1238/17 ВП ВС розмежовано поняття «відсотки за правомірне користування чужими грошовими коштами», що передбачено ст. 536 ЦК України, та «відсотки за неправомірне користування боржником грошовими коштами», при чому останні відсотки кваліфіковано саме як плату боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, стягнення якої врегульовано ч. 2 ст. 625 ЦК України, на яку і посилається позивач, заявляючи позовні вимоги. В даному випадку має місце укладення договору приєднання, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції помилково відмовив в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків по кредиту. Посилання на не підписання позичальником Умов та Правил надання банківський послуг та не ознайомлення з їх змістом не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи позивач просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що в даній справі наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача отриманого ним та непогашеного тіла кредиту, однак відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» (№ 1023-XII) про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а тому позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача на користь позивача 619,69 гривень заборгованості за простроченими відсотками, 2318,84 гривень заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 569,25 гривень - штраф (процентна складова), до задоволення не підлягають.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.08.2018 ОСОБА_1 підписав заяву б/н, у якій зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

До позовної заяви банком додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, чи брав він на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за вказаним кредитним договором, станом на 25.12.2020 складає 12454,25 гривень, з яких, як зазначено у розрахунку,: 8446,47 грн заборгованість за тілом кредиту; 619,69 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 2318,84 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісії; 500 грн штраф (фіксована частина); 569,25 грн штраф (процентна складова).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві позичальника від 30.08.2018 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.08.2018, посилався на «Умови та правил надання банківських послуг», та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Таким чином позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачеві Умов та Правил надання банківських послуг. У заяві відсутня домовленість сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», які містяться в матеріалах справи, визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30 серпня 2018 року шляхом підписання заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Висновок суду першої інстанції про те, що в даній справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, є правильним.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Правильним є висновок суду першої інстанції і про те, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.08.2018) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.03.2020), тобто Позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції підставно відмовив в стягненні заборгованості по процентах за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 липня 2020 року.

Головуючий

Судді