КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 761/28694/19

провадження № 22-ц/824/9204/2020

07 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання за договорами депозитного вкладу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року у складі судді Макаренко І.О.,

встановив:

12.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на ті підстави, що 10.01.2013 між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено три депозитні договори: №SAMDN8534 від 10 січня 2013 року; №SAMDNWFD900 від 13 січня 2014 року; №SAMDNWFD4300 від 13 січня 2014 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року у справі №754/15096/15-ц з ПАТ КБ "ПриватБанк" на його користь стягнуто грошові кошти: за договором депозиту № SAMDN8534 від 10.01.2013 в розмірі 5000 грн; за договором депозиту № SAMDNWFD900 від 13.01.2014 в розмірі 320 000 рублів, що еквівалентно 102 624 грн; за договором депозиту № SAMDNWFD300 від 13.01.2014 року в розмірі 30 000 грн.

08.08.2018 року виконавче провадження закінчено з підстав повного фактичного виконання судового рішення.

З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання з повернення коштів по укладеним депозитним договорам, позивач просив стягнути з останнього на свою користь 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 27 195,62 російських рублів, що є еквівалентом 11 070,52 грн та 2 974,52 грн; інфляційні нарахування від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 12 005 грн; пеню в розмірі 9 926 400 російських рублів, що є еквівалентом 4 040 739,65 грн та 1 085 700 грн.

Зазначив, що відповідно до ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" він звільнений від сплати судового збору, оскільки вказаний позов пов`язаний з порушенням його прав, як споживача банківських послуг.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_1 від сплати судового збору звільняється відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів".

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до положень ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Постановляючи ухвалу від 13 квітня 2020 року про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за подання позовної заяви не було сплачено судовий збір.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Згідно з пунктами 17, 19 ч.1 ст. 1 цього Закону послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позов подано у зв`язку з несвоєчасним виконанням АТ КБ «ПриватБанк» своїх зобов`язань з повернення грошових коштів за депозитними договорами.

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачених ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Вирішуючи питання про відповідність позовної заяви вимогам ч.4 ст.177 ЦПК України, зокрема щодо сплати судового збору, суд відповідно до закону вирішує питання, чи має особа, яка подала апеляційну скаргу, пільги щодо сплати судового збору.

При цьому суд першої інстанції не звернув жодної уваги на посилання позивача на те, що поданий ний позов стосується захисту його прав, як споживача фінансових послуг, до даних правовідносин підлягає застосуванню положення ч. 3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів", та без наведення жодних мотивів незгоди з зазначеними позивачем підставами для звільнення від сплати судового збору визнав його позовну заяву неподаною та повернув її.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Суд першої інстанції порушив вищенаведені норми процесуального права та викладені в рішеннях ЄСПЛ загальні засади судочинства стосовно права особи на доступ до суду й обґрунтованості судового рішення, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про визнання неподаною і повернення позовної заяви.

Оскаржувана ухвала постановлена з порушенням ст.379 ЦПК України та перешкоджає подальшому провадженню у справі.

У зв`язку з допущеними судом першої інстанції порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскаржуване судове рішення необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання за договорами депозитного вкладу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк