Справа № 211/1073/20
Провадження № 2/211/1115/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
07 липня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Сарат Н.О.,
при секретарі Зоріній С.М.,
у відсутність сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Виконкому Довгинцівської районної в місті ради місті Кривого Рогу про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 за місцем проживання матері.
В обгрунтування позову вказавши, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі 10.12.2013, де в цей час змінила дошлюбне прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », про що свідчать копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 . 12.05.2015 шлюб сторін розірвано відповідно до рішення Центрально -Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Від шлюбу позивач з відповідачем мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .
Донька проживає з позивачем за адресою АДРЕСА_2 та знаходиться на утриманні позивача.
Відповідно до копії свідоцтва № Д194 на право власності на житло від 23.02.2007 та копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.04.2017, позивач є єдиним власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ).
Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу відповідач не спілкується з дитиною, не приймає участь у її вихованні.
Позивач має своє житло, в якому у доньки окрема, обладнана всім необхідним кімната, що підтверджується актом обстеження умов проживання.
Наразі дитина навчається у Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 103 у 3-г класі, де і буде продовжувати навчання.
Позивач працездатна особа, має заробіток, та в змозі самостійно забезпечити свою дитину.
Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачкою, місце проживання дитини не було визначено сторонами, окрім усної домовленості.
Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 28.05.2020 року підготовче провадження закрито, та призначено судовий розгляд по справі, та зобов`язано Службу у справах дітей Виконкому Довгинцівської районної в місті ради м. Кривого Рогу надати письмовий висновок щодо щодо розв`язання вказаного спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У судове засідання сторони не з`явилися, позивача до суду надав заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач до суду не з`явився, причини неявки суду не відомі, відзиву та заяв не надходило.
Від представника третьої особи Служби у справах дітей Виконкому Довгинцівської районної в місті ради місті Кривого Рогу надійшла заява про слухання справи за відсутності представника , при винесенні рішення покладалися на розсуд суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Як встановлено судом, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 , де в цей час змінила дошлюбне прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », про що свідчать копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 . ( а.с. 10, 6).
12.05.2015 шлюб сторін розірвано відповідно до рішення Центрально -Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. ( а.с. 7, 8-9).
Від шлюбу позивач з відповідачем мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 . ( а.с. 4).
Донька проживає з позивачем за адресою АДРЕСА_2 та знаходиться на утриманні позивача. ( а.с. 12, 15, 16, 17).
Відповідно до копії свідоцтва № Д194 на право власності на житло від 23.02.2007 та копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.04.2017, позивач є єдиним власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ). ( а.с. 18-22).
Позивач має своє житло, в якому у доньки окрема, обладнана всім необхідним кімната, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 07.02.2020 року. ( а.с. 29).
Наразі дитина навчається у Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 103 у 3-г класі, де і буде продовжувати навчання.( а.с. 28).
Позивач працездатна особа, має заробіток, та в змозі самостійно забезпечити свою дитину.( а.с. 23-27).
Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу відповідач не спілкується з дитиною, не приймає участь у її вихованні, дитина залишилась проживати з позивачкою, місце проживання дитини не було визначено сторонами, окрім усної домовленості.
Згідно характеристики за місцем проживання ОСОБА_1 разом з дитиною за адресою АДРЕСА_2 , характеризується позитивно, як хороша, товариська, прцьовита активна людина. В конфліктних ситуаціях з сусідами не помічена.
Згідно висновку Виконкому Довгинцівської районної в місті ради про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , орган опіки вважає за доцільне проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомоюстатті 7 СК Українидитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифікованоЗаконом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно достатті 141 СК Українимати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Згідно зістаттею 157 СК Українипитання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно достатті 160 СК Українимісце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Статтею 161 СК Українипередбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Одночасно, при вирішенні спору, суд не враховує принцип, висловлений у п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, яким передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю, виходячи з наступного.
У своїй постанові від 17.10.2018 за результатами розгляду цивільної справи №402/428/16-ц, Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саместатті 161 СК Українита принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю.
Зокрема Палатою Верховного Суду встановлено, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормамиКонституції Українита законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
А тому, встановлено, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Положеннями частини 1статі 13 ЦПК Українивстановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідностатті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У зв`язку з викладеним, і виходячи першочергово з інтересів дитини, враховуючи що відповідач відзиву на позовну заяву не надав, а позивач має всі умови для комфортного проживання та розвитку дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Згідно частини 1статті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст.157,161 СК України, ст..ст.10,12,13,81,141,263,265, 280 ЦПК України, суд, -
позов - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 за місцем проживання матері.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок ) гривень 80 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його винесення.

Суддя: Н. О. Сарат