Провадження №2/755/1409/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарях - Дудник В.О., Томіленку В.В., Кравченко А.С., Лупко М.В.

за участю - представників позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_8 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_6 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням поданої уточненої позовної заяви, просить суд: встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: - у користування позивача виділити житлову кімнату площею 18,5 кв.м, що відповідає фактичному користуванню спірною квартирою; - у користуванні відповідача залишити житлову кімнату, площею 10,8 кв.м; - в загальному користуванні залишити: кухня - 7,9 кв.м, вбиральня - 1,2 кв.м, ванна кімната - 2,0 кв.м, коридор - 7,1 кв.м, вбудована шафа - 0,3 кв.м, балкон 6.3/5.0.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником частин квартири АДРЕСА_2 частини вказаної квартири належать позивачу на підставі Договору довічного утримання, укладеного 02.09.2016. Інша частина вищевказаної квартири у розмірі 7/12 - на підставі Свідоцтва про право власності на житло належить ОСОБА_7 від 10.11.1998, що зареєстровано в реєстрі за номером 3463. Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 18.05.2016 на квартиру, спірна квартира є двокімнатною, загальною площею 52,8 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м, у тому числі ізольовані кімнати: 1-а кімната - 18,8 кв.м, 2-а кімната - 10,8 кв.м, кухня - 7,9 кв.м, вбиральня - 1,2 кв.м, ванна кімната - 2,0 кв.м, коридор 7,1 кв.м, вбудована шафа - 0,3 кв.м, балкон 6.3/5.0. 02.09.2016 між позивачем та третьою особою, ОСОБА_8 , був укладений Договір довічного утримання, за п. 12 якого набувач гарантує, що відчужувач залишає за собою довічне право на проживання у вказаній квартирі. Відповідно до добровільного порядку користування квартирою, що існував між сторонами, протягом тривалого часу третя особа проживала і проживає в житловій кімнаті площею, 18,5 кв.м, а відповідач займає житлову кімнату 10,8 кв.м. Однак третя особа та відповідач останнім часом не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, склалися неприязні стосунки, внаслідок чого останній чинить перешкоди у користуванні квартирою, що є підставою для звернення позивачем до суду із позовом. Відповідач перешкоджає у користуванні кухнею і ванною, куди не дає можливості потрапити, двері зачинені. Відповідач разом із співмешканкою чинять проти третьої особи неправомірні дії, влаштовують лайки, наносять тілесні ушкодження, у зв`язку з чим ОСОБА_8 звертався до правоохоронних органів та лікаря. Відповідно до п. 7 Договору утримання позивач зобов`язана щомісячно оплачувати житлово-комунальні послуги за квартиру, оскільки там проживає третя особа, яку вона утримує. Оплачувати рахунки за комунальні послуги спільно немає можливості. Для укладення окремих договорів необхідно встановити порядок користування житловим приміщенням. Виконання обов`язків по оплаті житлово-комунальних послуг ускладнюється наявністю лише одного особового рахунку. Таким чином, позивач, як співвласник квартири, частка якої їй належить на підставі Договору довічного утримання, звернулася до суду щодо усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, у здійсненні яких відповідач їй перешкоджає. Визначення відповідачу житлової кімнати площею 10,8 кв.м не порушить його житлових умов та відповідатиме фактичному користуванню спірною квартирою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_8 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

21 грудня 2016 року від представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_1 до суду надійшла уточнена позовна заява.

У судовому засіданні 15 березня 2017 року протокольною ухвалою суду, без виходу до нарадчої кімнати, було прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_8 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю.

У судовому засіданні 12 квітня 2017 року представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

12 квітня 2017 року у судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_3 подано заперечення на позовну заяву ОСОБА_6 , у якому просить у задоволенні позовних вимог повністю відмовити, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що суперечать нормам матеріального та процесуального права. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За відсутності згоди порядок володіння так користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє у користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у власності на спільне майно. Позивач має меншу частку у спірній квартирі ніж відповідач.

16 травня 2017 року до суду від представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, у яких зазначається, що сторона позивача намагалася владнати спір із відповідачем у позасудовому порядку, зокрема, шляхом укладення мирової угоди та укладення договору про порядок користування квартирою. Крім того, ними отримано лист із відмовою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» щодо поділу особових рахунків, оскільки немає договору між співвласниками або рішення суду. Враховуючи співвідношення часток сторін у праві власності, позивач фактично просить суд визначити перебування у квартирі пенсіонера, якому надане таке право, саме у тій кімнаті, у якій він як співвласник провів не одне десятиліття. Крім того, третя особа, ОСОБА_8 , в 1965 р. отримав ордер № А 22141 на жиле приміщення за свою сумлінну працю та був одноосібним власником. Кожній із сторін належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. В даному конкретному випадку сторони мають визнати той факт, що спірна квартира не може бути поділена між ними в натурі. Вважає, визначення порядку користування позивачем в спірній квартирі однієї кімнати площею 18,5 кв.м, а відповідачу - кімнати житловою площею 10,8 кв.м, є законним і обґрунтованим, та визначення такого порядку не порушуватиме житлові права співвласників спірного майна, враховуючи, що між сторонами попередньо був сталий порядок користування спірною квартирою. Запропонований позивачем порядок користування квартирою не створює перешкод у користуванні жилим приміщенням іншому співвласнику квартири. У разі відмови у позові, позивач не зможе в належному обсязі виконувати свої зобов`язання за договором довічного утримання та забезпечувати, в тому числі й матеріально, пенсіонера, який цього потребує.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_8 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, зупинене до розгляду Дніпровським районним судом м. Києва цивільної справи № 755/10327/17 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору довічного утримання, та набранням законної сили рішенням у вказаній справі.

15 листопада 2019 року ухвалою суду, за клопотанням представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_8 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, справа призначена до судового розгляду по суті.

23 січня 2020 року до суду від представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, від якого у подальшому він відмовився у судовому засіданні.

17 лютого 2020 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 про дослідження і долучення до матеріалів справи свідоцтва про смерть від 11.02.2019 ОСОБА_8 .

Ухвалою суду від 01 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 про прийняття уточненої позовної заяви, в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_8 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, оскільки уточнена позовна заява за своїм змістом є заявою про зміну підстав позову, що подана до суду після початку розгляду справи по суті, що суперечить положенням ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VIII від 03.10.2017 року) та ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент розгляду справи).

У судовому засіданні 01 липня 2020 року представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Зазначив, позивач зверталася до відповідача з метою добровільного вирішення спору, зокрема, 14.04.2017 направлявся лист щодо розподілу особового рахунку, щоб окремо сплачувати за комунальні послуги. Також позивач зверталася до сервісного центру щодо розподілу рахунків, однак отримала відмову. Щодо недопуску у квартиру позивач зверталася до поліції, було складено акт про недопуск до квартири. Станом на 21 грудня 2016 року позивач не проживала у квартирі, так як право на проживання було закріплене за третьою особою. Щодо часток сторін у спірній квартирі, то позивачу належить 5/12 частин, а відповідачу - 7/12 частин.

Представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_5 у судовому засіданні 01 липня 2020 року заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що у суді триває спір про визнання правочину, Договору довічного утримання, недійсним. Відповідач не перешкоджає позивачу у користуванні квартирою, яка є неподільною річчю. На даний час відсутні підстави визначати порядок користування квартирою. Позивач може звернутися до суду з іншим позовом та з інших підстав, оскільки первісний позов, що наразі розглядається, фактично був поданий в інтересах третьої особи, яка померла. Щодо частки права власності відповідача у спірній квартирі, то йому загалом належить 7/12 частин, з яких: 1/3 частина - належить відповідачу на праві приватної власності; 1/6 частина - належить відповідачу за спадщиною після смерті матері; 1/12 частина - належить відповідачу від частки батька.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, 10 листопада 1998 року Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації м. Києва згідно з розпорядженням (наказом) від 10.11.1998 за № 2556 було видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 дійсно належить на праві приватної, спільної часткової власності ОСОБА_8 та членам його сім`ї ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в рівних долях, що зареєстровано у реєстрову книгу за № 3463 від 10.11.1998.

Відповідно до Технічного паспорту, виготовленого 18 травня 2016 року ПП «Бюро технічної інвентаризації та оцінки» квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 52,8 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м, складається з 1 житлової кімнати площею 18,5 кв.м, 1 житлової кімнати площею 10,8 кв.м, кухні площею 7,9 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, ванної кімнати площею 2,0 кв.м, вбудованої шафи площею 0,3 кв.м, коридору площею 7,1 кв.м, балкону площею 6,3/5,0 кв.м.

Із довідки про місце проживання та склад сім`ї № 02/04/4-161 від 03.06.2016, виданої Сервісним центром, у квартирі АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані: ОСОБА_8 , власник, на якого відкрито особовий рахунок, та його син ОСОБА_7 .

02 вересня 2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Анцифєровою А.С., та зареєстрований у реєстрі за № 1244.

За умовами п. 1 Договору довічного утримання ОСОБА_8 передав у власність, а набувач, ОСОБА_6 , отримала у власність 5/12 частини квартири АДРЕСА_1 , та взамін чого набувач зобов`язалася забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього Договору. Вказана частина квартири, яка відчужується, складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 52,8 кв.м, в тому числі жилою площею - 29,3 кв.м.

За п. 2 Договору відчужувана частина квартири є особистою приватною власністю ОСОБА_8 та належить йому: 1/3 частина квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації м. Києва 10.11.1998, згідно з розпорядженням (наказом) від 10.11.1998 за № 2556 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за № 3463 від 10.11.1998, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав 02 вересня 2016 року за номером запису про право власності: 16200660, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; 1/12 частина квартири належить на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Анцифєровою А.М. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 02 вересня 2016 року за реєстровим № 1242, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав 02 вересня 2016 року за номером запису про право власності: 16200747, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 70979802 від 20.10.2016 5/12 частин об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер: 000, квартири за адресою: АДРЕСА_3 , на праві приватної спільної часткової власності належать ОСОБА_6 на підставі договору довічного утримання, серія та номер: 1244, виданий 02.09.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Анцифєровою А.С., номер запису про право власності: 16201782 від 02.09.2016, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31214188 від 02.09.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Анцифєрової А.С. На вказаний об`єкт нерухомого майна 02.09.2016 державним реєстратором: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Анцифєровою А.С., на підставі договору довічного утримання, серія та номер: 1245, виданого 02.09.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Анцифєровою А.С., та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31214121 від 02.09.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Анцифєрової А.С., зареєстровано обтяження, що зареєстровано в реєстрі за № 1245, в реєстрі для заборон № 25, номер запису: 16201732 у виді заборони на нерухоме майно.

Представником позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_1 направлено відповідачу ОСОБА_7 заяву про розділ особового рахунку від 14 квітня 2017 року, в якій просить надати письмову згоду на розділ особового рахунку за адресою: АДРЕСА_3 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про результати розгляду заяви повідомити.

Також, представником позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_1 направлено заяву про розподіл особового рахунку від 14 квітня 2017 року до Комунального концерну «Центр комунального сервісу», в якій просить розділити особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_3 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до відповіді Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 04.05.2017 № 141-Ш на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_1 за результатами розгляду звернення стосовно розподілу особового рахунку повідомляється про відсутність правових підстав для здійснення розподілу особового рахунку за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки не надано документів, що підтверджують виділену в натурі частку із загального майна.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року у справі № 755/10327/17 у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анцифєрова (Баранець) Алла Миколаївна, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору довічного утримання відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року змінено в частині правового обґрунтування. В решті рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року залишено без змін.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Києві, про що 11 лютого 2019 року складено відповідний актовий запис № 2919, та 11 лютого 2019 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції в місті Києві видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 .

01 квітня 2019 року позивачем направлено на ім`я відповідача лист з проханням надати їй, як співвласнику квартири, доступ до квартири за адресою: АДРЕСА_3 для вселення 08 квітня 2019 року

08 квітня 2019 року позивачем ОСОБА_6 , адвокатом Камінським В.В. та представником за довіреністю ОСОБА_13 складено Акт про недопуск до житлового приміщення (квартири) законного власника, відповідно до якого ОСОБА_7 було відмовлено надати доступ в житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Від підписання Акту ОСОБА_7 відмовився. Про даний факт було повідомлено працівників національної поліції, які в день складання акту здійснювали виїзд на квартиру.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За нормою ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Як встановлено судом, позивач, володіючи на праві спільної часткової власності 5/12 частинами спірної квартири, на підставі договору довічного утримання від 02.09.2016, укладеного між нею та ОСОБА_8 , третьою особою, внаслідок неприязних стосунків, що склалися між третьою особою та відповідачем, співвласником спірної квартири, який чинив перешкоди у користуванні ванною кімнатою та кухнею, мала складність у забезпеченні виконання свої обов`язків перед ОСОБА_8 , що передбачені Договором довічного утримання, в тому числі, щодо гарантування його довічного права на проживання у вказаній квартирі, а також виконання обов`язку по сплаті комунальних послуг через наявність лише одного особового рахунку.

Таким чином, підставою для звернення позивача до суду із позовом було вчинення перешкод відповідачем, ОСОБА_7 , третій особі, ОСОБА_8 , у користуванні спільними приміщеннями квартири, співвласниками якої є позивач, у розмірі 5/12 частин квартири, та відповідач, у розмірі 7/12 частин квартири.

Відповідно до ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Під час судового розгляду встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо спільного користування квартирою АДРЕСА_1 . Позивач у спірній квартирі не проживає. ОСОБА_8 , третя особа, який проживав у вказаній квартирі, помер.

Як роз`яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, в силу ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Судом встановлено, що запропонований позивачем порядок користування квартирою призведе до порушення рівності прав співвласників, оскільки запропонована позивачем до виділу їй у користування кімната площею 18,5 кв.м є більшою, а також має вихід на балкон. Убачається, що вказана жила кімната за площею значно перевищує розмір частки позивача у спільному майні, що належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві часткової власності, у співвідношенні 5/12 частин та 7/12 частин, відповідно.

За таких обставин, враховуючи викладені норми чинного законодавства України, задоволення вимог позивача призведе до порушення права спільної часткової власності іншого співвласника квартири - ОСОБА_7 , що є неприпустимим.

Крім того, відповідно до зазначених вимог чинного цивільного законодавства України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Таким чином, вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки встановлення такого порядку користування призведе до порушення прав спільної часткової власності відповідача, який у такий спосіб позбавляється права виділу йому частки у майні для відповідного користування, що є неприпустимим з огляду на те, що власник не може використовувати своє право на шкоду іншим особам.

Крім того, судом враховується, що внаслідок смерті третьої особи по справі, ОСОБА_8 підстави, на яких був заявлений позов, відпали.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_7 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю.

З огляду на відмову у задоволенні позову підстави для розподілу судових витрат між сторонами, в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 319, 356, 358, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 102, 133, 137, 141, 158, 209, 210, 247, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_8 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст рішення суду складено 10 липня 2020 року.

Суддя: