Справа № 753/3589/20 Головуючий 1 інстанція- Коренюк А.М.
Проваження № 22-ц/824/7823/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 липня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу судді Дарницького районного суду м.Києва від 08 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: територіальний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України № 8045, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД» про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, скасування держаної реєстрації і визнання права власності на автомобіль,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив поновити строк позовної давності, визнати удаваним і недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Toyota Corolla», 2008 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , укладений 26 вересня 2008 року між ТОВ «Автосаміт ЛТД» і ОСОБА_3 , скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на цей автомобіль та визнати за ним право власності на автомобіль автомобіля «Toyota Corolla». Позов мотивований тим, що спірний автомобіль придбаний за кошти позивача, проте оформлений на ім`я відповідчки ОСОБА_3 .

Провадження у справі не відкривалося.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м.Києва від 08 квітня 2020 року позовна заява ОСОБА_3 передана за підсудністю на розгляд до Гребінківського районного суду Полтавської області за місцем реєстрації проживання відповідачки ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із ухвалою, позивач ОСОБА_3 подав 27 квітня 2020 року до суду першої інстанції апеляційну скаргу на ухвалу, а також цю ж скаргу подав безпосередньо до Київського апеляційного суду. В апеляційних скаргах просить скасувати ухвалу судді першої інстанції, а справу повернути до Дарницького районного суду м.Києва, посилаючись на незаконність і необгрунтованість ухвали. Скарги мотивовані неврахуванням судом того факту, що відповідачка ОСОБА_2 , з якою він перебував у шлюбі, постійно проживає у АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою експлуатуючого підприємства - ТОВ «Адоніс-Сервіс». Окрім того, предметом спору є визнання недійсним догвору купівлі-продажу автомобіля, який укладений у АДРЕСА_2 , а тому суд не застосував положення ч.8 ст.28 ЦПК України щодо можливості подачі позову за місцем його виконання.

- 2 -

При підготовці справи до розгляду до суду надійшла заява від відповідачки ОСОБА_3 , де та просила відхилити апеляційну скаргу, а ухвалу судді про направлення за підсудністю залишити без змін. Послалася що за місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_2 у Гребінківському районному судді Полтавської області вже розглядаються інші справи з вимогами до ОСОБА_2 .

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Передаючи справу на розгляд до Гребінківського районного суду Полтавської області, суддя першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що даний позов не підсудний Дарницькому районному суду м.Києва, а належить до територіальної юрисдикціїГребінківського районного суду Полтавської областіза місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 .

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають вимогам цивільного процесуального закону.

Загальні правила підсудності визначені ст.27 ЦПК України, згідно ч.1 якої позови до фізичних осіб пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її поживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено, що ні відповідачка ОСОБА_2 , ні відповідачка ОСОБА_3 за відомостями електронного реєстру територіальної громади м.Києва, отриманими на запит суду, не зареєстровані у м.Києві (а.с.77). Натомість відповідачка ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_3 . Відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована і мешкає по АДРЕСА_4 .

Згідно ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин суддя першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для передачі справи за підсудністю на розгляд до до Гребінківського районного суду Полтавської області.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою експлуатуючого підприємства - ТОВ «Адоніс-Сервіс», а відтак даний позов має розглядатися відповідно до положень ст.27 ЦПК України за її місцем проживання, колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані.

Як вище вказувалося відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за місцем її проживання або перебування, яке має бути зареєстроване у встановленому законом порядку. Позивач ОСОБА_3 не надав суду доказів, що станом на

- 3 -

момент пред`явлення ним позову чи постановлення судом ухвали про передачу справи за підсудністю, місце проживання чи місце перебування відповідачки ОСОБА_2 зареєстроване у встановленому законом порядку у АДРЕСА_5 .

Надану позивачем довідку ТОВ «Адоніс-Сервіс» про проживання відповідачки по АДРЕСА_1 колегія суддів відхиляє як неналежний доказ, оскільки питання реєстрації місця проживання чи місця перебування врегульовано Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до ст.3 якого реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. При цьому згідно ч.1 ст.6 вказаного Закону громадянин України, який постійно або тимчасово проживає в Україні, зобов`язаний протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Посилання у скарзі на те, що предметом спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, який укладений у АДРЕСА_2 , а тому суд не застосував положення ч.8 ст.28 ЦПК України щодо можливості подачі позову за місцем його виконання надумані та безпідставні.

За змістом ч.8 ст.28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце їх виконання, можуть пред`являтися також за місцем виконаня цих договорів.

Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що вона надає позивачу право вибору підсудності виключно у випадку виникнення спору із договору, який після його укладення підлягає виконанню, тобто момент укладання договору і його виконання не співпадають у часі. В даному випадку позивач оспорює дійсність договору купівлі транспортного засобу, який укладений і виконаний одночасно, зокрема продавець отримав гроші, а покупець машину, а відтак даний спір не є спором, пов`язаним із його виконанням, як помилково вважає позивач.

Відхиляючи апеляційну скаргу колегія суддів враховує п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року вказав, що «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» … Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Розгляд справи судами з порушенням правил виключної підсудності є порушенням п.1 ст.6Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

- 4 -

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Дарницького районного суду м.Києва від 08 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: