_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9941/15-ц
Провадження № 2/947/77/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

судді Пучкової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Бродецької І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про визначення розміру часток у спільній власності, визнання права власності на 1/3 частки квартири, витребування 1/3 частки квартири з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про визначення розміру часток у спільній власності, визнання права власності на 1/3 частки квартири, витребування 1/3 частки квартири з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.07.1993 року, вона, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 були власниками квартири АДРЕСА_1 . Після смерті матері ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належну їй частину зазначеної. 23.10.2014 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. 2014 року позивачці стало відомо, що зазначена квартира була шахрайським способом привласнена ОСОБА_5 та продана. Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 17 березня 2003 року договір, укладений 03 липня 2000 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , визнаний дійсним і за ОСОБА_5 визнано право власності на цю квартиру. В подальшому квартира неодноразово відчужувалась і на цей час власником квартири є ОСОБА_4 . Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.06.2014 року рішення Київського райсуду м. Одеси від 17 березня 2003 року скасовано, тому позивачка звернулася до суду.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи та наявні докази суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.07.1993 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 були власниками квартири, АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла у Германії.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2003 року в справі №2-2127/2003 за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні власністю позов ОСОБА_5 задоволено, визнано дійсним укладений 3 липня 2000 року між ОСОБА_5 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , з другої сторони договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язано відповідачів не чинити перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою. Реєстрація права власності ОСОБА_5 на підставі рішення суду на квартиру бюро технічної інвентаризації проведена 7 липня 2009 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 червня 2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2003 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові.

До скасування цього судового рішення, нотаріально посвідчено ряд правочинів щодо квартири АДРЕСА_1 .

Так, ОСОБА_5 , яка набула право власності на квартиру на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2003 року, уклала з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 14 липня 2009 року, зареєстровано в реєстрі за №8493. Реєстрація права власності ОСОБА_7 на підставі договору проведена бюро технічної інвентаризації 15 липня 2009 року.

ОСОБА_7 , 1931 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцям майна померлого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Різой Н.В. видано 18 квітня 2014 року свідоцтво про право на спадщину за законом кожному зі спадкоємців на частку квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 уклали з ОСОБА_11 договір дарування квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. 30 квітня 2014 року, зареєстровано в реєстрі за №480.

ОСОБА_11 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. 21 січня 2015 року, зареєстровано в реєстрі за №25.

ОСОБА_4 передав квартиру АДРЕСА_1 , в іпотеку, уклавши з ОСОБА_12 іпотечний договір для забезпечення виконання зобов`язань за посвідченим 23 січня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. за реєстровим №32 договором позики грошових коштів в сумі 551950,00 грн., еквівалентних 35000,00 доларів США. Іпотечний договір посвідчено 23 січня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., зареєстровано в реєстрі за №33, заборону відчуження нерухомого майна зареєстровано в реєстрі за №34.

26.09.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину до майна ОСОБА_6 , яка зареєстрована за № 133.

19.05.2016 року постановою держаного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, оскільки ОСОБА_1 не надала до нотаріальної контори документ, що посвідчує право власності ОСОБА_6 на частку квартири під АДРЕСА_1 .

Способами захисту права власності є визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину (реституції) чи витребування майна з чужого незаконного володіння. ОСОБА_1 не є стороною оспорюваних нею правочинів, нерухоме майно вибуло з її володіння на підставі судового рішення, яке скасовано, відтак, повернути їй квартиру із застосування наслідків недійсного правочину (правочинів) неможливо, так як в порядку реституції квартира, як предмет правочину, повернеться відчужувачеві за визнаним недійсним правочином, а не ОСОБА_1 .

Право власника на витребування майна з чужого незаконного володіння - це спосіб захисту (віндикаційний позов), тобто, вимога неволодіючого власника до володіючого не власника про витребування та повернення майна, де позивач має довести факт існування права власності та незаконне володіння (володіння без відповідної правової підстави).

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Ст. 330 ЦК України чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом.

Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то слід визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді.

У судовому засідання були допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які засвідчили, що у квартирі АДРЕСА_1 проживали: матір позивачки - ОСОБА_6 та брат позивачки - ОСОБА_3 У 1999 році позивачка забрала до Німеччини свою матір ОСОБА_6 , яка у 2000 році там померла. Після її смерті у цій квартирі мешкав ОСОБА_3 та батько позивачки. У 2001 році позивачка приїжджала у зазначену квартиру та робила у ній поминальній обід. Після цього з 2001 року їм невідомо, хто мешкав у цій квартирі.

Позивачка зазначає, що у 2014 року їй стало відомо, що спірна квартира була шахрайським способом привласнена ОСОБА_5 та продана, та на підставі сфальсифікованої розписки було ухвалено рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2003 року про визнання права власності за ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 , яке було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.06.2014 року, а саме вибула з її володіння поза її волею.

Однак, такі посилання позивачки не заслуговують на увагу, оскільки рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.06.2014 року було встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали 03.07.2000 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , згідно з яким ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 отримали від ОСОБА_5 кошти за квартиру і зобов`язалися до 15.08.200 року посвідчити цей договір нотаріально. Ці обставини підтверджувались розпискою. Крім того, підставою скасування Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2003 року є порушення судом першої інстанції процесуального права, а саме до участі у справі не було залучено правонаступників померлої ОСОБА_6 та не залучено до участі у справі у якості відповідача відділ громадянства паспортної і міграційної служби Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, що не позбавило ОСОБА_5 за наявності правових підстав звернутися з позовом до суду.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази і в судовому засіданні не встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , вибула з володіння позивачки ОСОБА_1 поза її волею.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, позивачка у своїй позовній заяві не зазначила, які позовні вимоги пред`явленні до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки суду не доведено, що квартира АДРЕСА_1 , вибула з володіння позивачки ОСОБА_1 поза її волею.

Керуючись ст.ст. 10-13, 81, 259, 263 ЦК України, ст. ст. 330, 387, 388 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про визначення розміру часток у спільній власності, визнання права власності на 1/3 частки квартири, витребування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Пучкова І. М.