Справа № 651/101/20
Провадження № 2/651/43/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24.06.2020 року смт. Верхній Рогачик

Верхньорогачицький районний суд

Херсонської області в складі:

судді Загрунного В..Г.,

секретаря

судового засідання Бедюх А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Верхній Рогачик Херсонської області цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від б/н від 01.12.2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8232,77 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом.Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві.

При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед Банком.

Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 27.01.2020 року має заборгованість в розмірі 20200,99 грн., яка складається з наступного:

6267,74 грн. - заборгованість за кредитом;

3093,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

9728,00 грн. - заборгованість за пенею;

1111,49 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк», тому просять стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 20200,99 грн. за договором б/н від 01.12.2015 року та судові витрати по справі.

Ухвалою від 19.03.2020 року провадження у справі відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 15.00 годину 21.04.2020 року. Ухвалою від 21.04.2020 року слухання справи відкладено до 14.00 години 25.05.2020 року, а в подальшому ухвалою від 25.05.2020 року - до 14.00 години 24.06.2020 року.

24.06.2020 року представник позивача в судове засідання не з`явився, але відповідно до клопотання (а.с. 41) просить суд справу розглянути без участі представника банку, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання 24.06.2020 року не з`явилася з невідомих причин, хоч була належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи. Проти задоволення позову заперечувала, про що подаладо суду відповідний відзив на позовну заяву (а.с. 67-68).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, суд вважає за можливе судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши подані сторонами пояснення, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від б/н від 01.12.2015 року (а.с. 7, 47) ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8232,77 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві (а.с. 6, 8-31).

При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед Банком.

Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором (а.с. 4-5), згідно якого відповідач станом на 27.01.2020 року має заборгованість в розмірі 20200,99 грн., яка складається з наступного:

6267,74 грн. - заборгованість за кредитом;

3093,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

9728,00 грн. - заборгованість за пенею;

1111,49 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

В своєму відзиві відповідач наголосила на тому, що здоводами, викладеними ПАТ «Приват Банк» у позовній заяві про стягнення з неї заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості, вона не згодна із наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, позивач стверджує, щонею АТ КБ «ПриватБанк» подано 01.12.2015 рок заяву про видачу кредиту з відсотковою ставкою 18 % річних. Водночас, відповідно до цієї заяви ні відсоткова ставка, ні вид кредитного пакету зазначено не було.У своєму позові банк постійно посилається на умови Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Але я ніякої подібноїугоди відповідач не підписувала, із її умовами її представники банку не ознайомлювали.Посилання на цю Генеральну угоду відсутнє також і у анкеті-заявівід 30.07.2012 року. Відповідач незгодна із позицією позивача стосовно того, що «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку» складають Договір, що підтверджується її підписом на заяві.Ніхто її про ці умови не повідомляв, ніяких подібних документів вона не підписувала. Відповідача не було повідомлено про те, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку» будуть застосовані до неї, вона не брала на себе ніяких зобов`язаннь зі сплати таких завищених відсотків, комісій банку, винагороди та неустойки в разі.Посилаючись на правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду, викладену від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, відповідач зазначає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, сторони договору встановили строк виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів з 1по 25 число кожного місяця.Відповідно до розрахунку банку 07.09.2016 року відповідачем було здійснено останній платіж в рахунок погашення заборгованості за договором.Отже, початок перебігу строку позовної давності почався з жовтня 2016 року, а закінчився у жовтні 2019 року. Але в порушення цих вимог позивачем складено позовну заяву та направлено до судуу 2020 році.Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Тому просить суд позовну заяву ПАТ КБ «Приват Банк» залишити без задоволення у зв`язку із необгрунтованістю та пропуском строку позовної давності.

Сторона позивача надала суду відповідь на відзив, яким зауважила на тій обставині, що сторони 01.12.2015 року уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг по кредитному договору б/н від 30.07.2012 року. Генеральною угодою від 01.12.2015 року був погоджений строк погашення заборгованості, а саме з 01.12.2015 року по 31.12.2017 року. З моменту підписання генеральної угоди минуло 5 років, протягом яких відповідач до Банку не зверталася з запитами/претензіями щодо відсутності одного з кредитних договорів, невідповідності суми боргу, щодо списання коштів з її рахунків та решти заперечень. В даноиу випадку сторони при укладенні Генеральної угоди керувалися ст.. 634 ч. 1 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору (умов кредитування). В генеральній угоді чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,5% (18 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів того. Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. З виписки по картковому рахунку чітко вбачається інформація про рух коштів на балансі та всі операції по картковому рахунку.

На думку позивача за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позової давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календаної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно умов договору строк виконання зобов`язання спливає 31.12.2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 12.02.2020 року - до спливу строку позовної давності. Тому, представник позивача вважає, що для застосування строку позовної давності, в тому числі до вимог про стягнення пені, відсутні.

Правомірність нарахування процентів на суму простроченої заборгованості за кредитом та пені підтверджується Умовами генеральної угоди та тим, що не відбулося повного погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту, а тому зобов`язання за кредитому на даний час не припинилися .

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями 629 та 630 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов певного виду, оприлюднених в установленому прядку. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір юридично закріплює відносини між сторонами, надаючи їм характер зобов`язань, виконання яких захищене законом; визначає порядок, способи та послідовність здійснення дій сторонами, передбачає засоби забезпечення зобов`язань.

Договір є видом правочину і для його укладання та чинності сторонам необхідно дотримуватись усіх тих вимог, які визначені у ст. 203 ЦК України для всякого правочину.

Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін i погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Такими істотними умовами договору є: умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансові послуги, а кредитування і є фінансовою послугою (ст. 4 цього Закону), повинен мати обов`язково найменування фінансової операції, розмір фінансового активу та зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків, строки дії договору, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін і підписи сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання сторони позивача на те, що в Генеральній угоді міститься позначка, що відповідач згодна з тим, що підписана нею Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг а також Тарифами, становлять між нею та банком «Кредитний договір» та те, що тим самим відповідач зазначає, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, - суд не може прийняти як належний та допустимий доказ. Ознайомлення з будь-яким документом може бути підтверджено тільки підписом особи. Крім того, коли мова йде в документі про істотну умову, притаманну договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обов`язки, наслідки невиконання зобов`язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту, тощо.

При цьому суд враховує та зазначає й те, що у разі надання відповідачу на ознайомлення Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів під час оформлення Генеральної угоди, Банк мав можливість та обов`язок надати вказані документи на підпис відповідачу, але в долучених до позову Умовах та правилах надання банківських послуг підпис відповідача не міститься.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В своїй постанові від 11.10.2017 року у справі №6-1374цс17 Судова палата у цивільних та господарських справах Верховного Суду України зазначила, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Крім того, одночасне стягнення штрафу та пені суперечить положенням ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Суд враховує, що розмір штрафу чітко визначений п. 2.2 Генеральної угоди та складає 1111,49 грн, що є значно менше розміру пені, яка складає 9728,00 грн. З чого слідує, що розмір пені є нерозумним та несправедливим. В зв`язку з чим, стягненню підлягає саме штраф.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.

Позивач не надав до суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач була ознайомлений з Тарифами та Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку та погодилася із ними і як наслідок, не має доказів того, що саме до цих Умов та Правил надання банківських послуг відповідач приєдналася, прийняла їх та зобов`язалася виконувати.

Велика Палата Верховного Суду вважає в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 , «що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в генеральній угоді позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вказує, « що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору».

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, та він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України судочинство за цивільними справами здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, документально підтверджується той факт, що відповідач користувалася кредитними коштами. Однак відсутні докази того, що саме ті умови, зазначені у позовній заяві щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій, були відомі відповідачу під час укладення договору, оскільки відсутні будь-які докази, що ці умови є складовою частиною укладеного договору, і що саме ці умови та правила надання банківських послуг мала на увазі та була обізнана про них відповідач, підписуючи Генеральну угоду.

Матеріали справи не містять доказів того, що саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які маються в матеріалах даної справи, була ознайомлена відповідач, тому ці Умови не можуть бути визнані такими, що приймалися сторонами при отриманні кредиту відповідачем.

Отже, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача 6267,74 грн. - заборгованості за кредитом; 1111,49 грн. - штрафу, відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.

Щодо застосування правил позовної давності суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В даному випадку сторонами при укладенні Генеральної угоди від 01.12.2015 року був погоджений строк погашення заборгованості, а саме з 01.12.2015 року по 31.12.2017 року. За зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позової давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календаної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно умов договору строк виконання зобов`язання спливає 31.12.2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 12.02.2020 року - тобто до спливу строку позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з наведеним, з відповідача на користь позивача належить стягнути 767,84 грн..

Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246, 258, 259, 263-268, 272, 273 ЦПК України, ст.ст.25, 1216, 1218 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості б/н від 01.12.2015 року в розмірі 7379 гривень 23 копійки, а саме: 6267,74 грн. - заборгованості за кредитом; 1111,49 грн. - штрафу, відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 767 гривень 84 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду, шляхом подачі, протягом 30 днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Верхньорогачицький районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", , знаходиться за адресою: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, індекс 01001.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя

Верхньорогачицького районного

суду Херсонської області В.Г. Загрунний