Справа № 703/185/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

секретаря судових засідань Кочеткової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових коштів на утримання дитини,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 додаткові кошти на утримання дитини в сумі 4670 грн.

Позов мотивувала тим, що вона з відповідачем з 7 серпня 2008 року по 28 квітня 2017 року перебувала у шлюбі. Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усих видів його заробітку.

Оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає сину, а відповідно до закону має брати участь у додаткових витратах на дитину, тому змушена була звернутись до суду із даним позовом.

Розмір витрат позивач вказала як 4670 грн., які вирахувала із заробітної плати відповідача за два місяці та вважає, що оскільки він має регулярний дохід та відповідно має змогу сплачувати понесені нею додаткові витрати на лікування сина.

В судове засіданні позивач не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила провести розгляд справи у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити у задоволенні позову. Крім того надав до суду заяву в якій просить суд провести розгляд у справи у його відсутність та врахувати його пояснення викладені у відзиві на позовну заяву.

Відзив відповідача мотивний тим, що він відповідно до рішення суду постійно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , оскільки з нього проводиться відрахування із заробітної плати. Посилання позивача на те, що він не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина категорично заперечує.

Вказав на те, що позивачем у позовній заяві зазначено, що вона понесла додаткові витрати на утримання сина, оскільки йому було необхідно пройти обстеження у лікарні через підозру на захворювання бронхіальної астми. Однак направлення лікаря на здачу аналізів до лабораторії до суду не надала. На підтвердження лікування та понесення додаткових витрат позивачем надано лише епікриз, з якого вбачається, що дитині рекомендовано, але в ньому відсутні будь які посилання на лабораторні дослідження про які вказує позивач. Відповідно він не може бути доказом у даній справі.

Щодо суми, яку просить стягнути з нього позивач він вказав, що йому не зрозуміло з яких даних вона виходила, оскільки із отриманої ним заробітної плати він щомісячно сплачує аліменти на утримання сина та окрім того має іншу сім`ю та дитину, сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які також потребують його фінансового утримання. Він неодноразово пропонував позивачу по можливості допомагати їй та надавати кошти, окрім аліментів на утримання сина, однак вона відмовлялась.

Вважає, що позивачем не доведено понесення нею додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 , та необґрунтовано суми таких витрат, тому позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились то фіксація судового засідання не здійснювалась.

Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази у їх сукупності, врахувавши позицію сторін, викладену письмово, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 7 серпня 2010 року по 28 квітня 2017 року, що підтверджується копією рішення Смілянського міськрайонного суду № 703/942/17 від 28 квітня 2017 року.

Від даного шлюбу у сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24 квітня 2015 року.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду № 703/3502/17 від 5 березня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини вси видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 листопада 2017 року і до повноліття дитини.

Позивач в позовній заяві вказує на те, що з листопада 2019 року виникла необхідність повного медичного обстеження сина ОСОБА_3 щодо підозри на бронхіальну астму та загострення алергічного реніту, панкріотопатію, внаслідок чого лікування.

Зазначає, що розмір заробітної плати відповідача за жовтень 2019 року склав 6548 грн. 44 коп., за листопад 2019 року 8579 грн. 77 коп., в позовній заяві вказала, що розмір заробітної плати відповідача за листопада грудень 2019 року склав 9340 грн., тому відповідно він може надавати матеріальну допомогу на лікування сина у розмірі половини отриманої ним заробітної плати 4670 грн., які і просила суд стягнути як додаткові витрати на утримання дитини.

Відповідно дост. ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ст. 185 СК України, вказує на те, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17).

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

До стягнення додаткових витрат на дитину позивач віднесла витрати, пов`язані з обстеженням у лікарів з подальшим лікуванням.

Позивач як на підставу понесення додаткових витрат на утримання дитини надала до суду копію епікризу та копії чеків про оплату лабораторних досліджень та купівлі медичних препаратів.

З дослідженої в судовому засіданні копії епікризу вбачається, що ОСОБА_5 має діагноз: бронхіальна астма, персістіруючий перебіг, загострення. Алергичній риніт. Синдром гіперактивності. Панкреопатія. Рекомендовано: здоровий бит, глінспрей, консультація обласного алерголога. Виписаний додому з виздоровленням.

З даної копії епікризу судом не встановлено, в якому медичному закладі перебував на лікуванні син сторін по справі, на якому саме лікуванні (амбулаторне/стаціонарне) та хто його проводив. З епікризу вбачається лише, що він підписаний лікарем ОСОБА_6 та на ньому міститься відбиток нечіткої печатки. Оригіналу даного доказу позивачем до суду не надано.

Окрім того, як на підставу понесення додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 позивачем надано до суду фіскальний чек про сплату лабораторних досліджень в сумі 5796 грн. та 310 грн.

Позивачем до позовної заяви додано також фаскальні чеки на придбання лікарських засобів.

З вказаних вище копій фіскальних чеків не можливо встановити особу, яка їх купила, тобто встановити, що саме позивач здійснила їх оплату.

Наявна в матеріалах справи копія епікризу не містить медичних рекомендацій та лікарського призначення, в тому числі щодо потреби у придбані лікарських припаратів, які позивач вказує що купувала та надала відповідні фіскальні чеки.

Саме по собі зазначення в медичних документах про те, що дитина має певні захворювання без відомостей про потреби у їх лікуванні, його характеру та обсягу, не є підставою вважати ці обставини особливими та такими, що потребують додаткових витрат.

Крім того, визначені позовом додаткові витрати позивача здійснені добровільно, без узгодження із відповідачем, тому достатніх правових підстав для виникнення у відповідача грошового зобов`язання відшкодувати ці витрати суд не вбачає. Вказані витрати з урахуванням фактичних обставин спору, на думку суду, не підпадають під дію визначеної позовом правової підстави ст. 185 СК України. За таких обставин, передбачених законом підстав для стягнення коштів з відповідача на користь позивача в межах цього спору немає.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно зі ст.76,89 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів).

Позивач, як на підтвердження суми, яку вона просить суд стягнути із відповідача в рахунок понесених нею додаткових витрат на сина ОСОБА_3 , а саме 4670 грн. вказала на те, що ОСОБА_2 працює та отримав заробітну плату за листопад грудень 2019 року в сумі 9340 грн., а у відповіді на відзив вказала жовтень 6548 грн. 44 коп. та листопад 8579 грн. 77 коп., тому він матеріально може допомагати лікувати їх сина.

Суд зазначає, що отримання відповідачем заробітної плати та доходу може бути лише підтвердженням можливості стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина (у разі доведеності їх понесення), а ніяк не обґрунтуванням суми, яка повинна бути стягнута з ОСОБА_2 як додаткові витрати, які понесла позивач.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище, суд вважає недоведеними посилання позову на порушення прав чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, які б підлягали судовому захисту, тому суд приходить до висновку про неможливість судового захисту прав позивача у обраний позовом спосіб.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов до задоволення не підлягає, а позивач звільнена від сплати судового збору, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 ЦПК України, ст. 84, 180, 181, 182, 184, 185, 191 СК України, суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових коштів на утримання дитини відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 354 ЦПК України щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 липня 2020 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький