Провадження № 2/127/3324/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, у якому просила суд винести рішення, яким визнати ОСОБА_2 батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, однак в період з 2006 року по 2017 року вони постійно зустрічалися в квартирі позивача, де відповідач, як представник підприємства «Тропік Сервіс» виконував сантехнічні роботи. Під час зустрічей сторони мали інтимні стосунки, внаслідок чого народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем. Заяву про реєстрацію батьківства в органах РАЦС сторони не подавали, тому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було здійснено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач докладає усіх зусиль для належного утримання та розвитку дитини, забезпечує усім необхідним, зважаючи на її потреби. Відповідач коштів на утримання дитини не надає, хоча він є здоровою людиною, фізичною особою-підприємцем, має дохід, інших аліментних зобов`язань та непрацездатних батьків у нього не має.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Суду пояснила, що з відповідачем познайомилася у 2006 році, оскільки вони працювали на різних фірмах, однак в одному приміщенні. З того часу відповідач дзвонив, приходив до неї, вони мали інтимні відносини. У квітні 2009 року вона повідомила ОСОБА_2 , що вагітна, на що останній сказав їй щоб вона нікому нічого не говорила, а він в свою чергу буде їй допомагати. Пояснювала, що відповідач допомагав їй робити ремонт в квартирі, але за це вона платила йому кошти. Відповідач свого слова не дотримався, жодним чином не допомагає у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не подав. Однак, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, відповідно до якого заявлені позовні вимоги відповідач ОСОБА_2 не визнав, заперечує своє батьківство відносно дитини ОСОБА_3 (а.с. 44-45).

Свідок ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивачки, в судовому засіданні пояснила, що відповідач приходив до її доньки ОСОБА_1 , дзвонив, допомагав робити ремонт у квартирі, за що вони з донькою платили ОСОБА_2 гроші. Свідок ОСОБА_4 знайома з ОСОБА_2 з 2006 року. У 2010 році її донька ОСОБА_1 народила дівчинку, яку назвала ОСОБА_5 . Повідомила, що батьком дитини є ОСОБА_2 . Один раз відповідач прийшов до ОСОБА_5 на день народження, коли їй було 6 років, приніс іграшку. Будь-яких коштів на утримання дитини не надавав. На запитання суду свідок повідомила, що відповідач ніколи не казав, що ОСОБА_5 є його дочкою, ніколи не казав, що він батько дитини, не виявляв батьківську турботу щодо ОСОБА_5 .

Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Статтею 122 Сімейного кодексу України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 125 Сімейного кодексу України визначено: якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені ч.1, ч. 2 ст. 126 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 статті 135 СК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п. 8 постанови Пленуму №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Судом встановлено, що 28.01.2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зроблено актовий запис №342 про реєстрацію народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про її батька ОСОБА_6 , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (ім`я та по батькові батька дитини записуються за вказівкою матері), мати дитини ОСОБА_1 , громадянка України (а.с. 21, 22).

Малолітня дитина ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою МКП «УК «Господар Люкс» від 21.08.2019 року (а.с. 23).

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ні особисто, ні через представника не звертався із заявою до органу державної реєстрації актів цивільного стану про походження від нього дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також в судовому засіданні позивач і свідок підтвердили, що ОСОБА_2 ніколи не визнавав ОСОБА_3 своєю донькою.

04.11.2019 року за клопотанням позивача у даній справі було призначено судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу для з`ясування питання чи є ОСОБА_2 біологічним батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 70). На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Для відібрання експериментальних зразків учасники експертизи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , дитина ОСОБА_3 запрошувались на 10.01.2020 року, на 21.01.2020 року, на 18.02.2020 року, проте у вказані дати для відбору зразків з`явились лише ОСОБА_1 і дитина ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_2 ухвалу суду про призначення експертизи і повідомлення про необхідність з`явитись для відібрання зразків не отримував.

28.02.2020 року до суду надійшло повідомлення експерта №1230 від 18.02.2020 року про неможливість проведення експертизи через неявку ОСОБА_2 для проведення експертизи та відбору зразків (а.с. 95-96).

У суду відсутні підстави для визнання факту в порядку ст. 109 ЦПК України, оскільки судом не встановлено ухилення ОСОБА_2 від участі в експертизі.

Решта зібраних доказів, а саме показання свідка, фото та відео матеріали не є достатніми в розумінні ст. 80 ЦПК України для встановлення походження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від ОСОБА_2 .

В судовому засіданні було заслухано показання свідка ОСОБА_4 , яка повідомила про наявність стосунків між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 2006 року, проте свідок не могла стверджувати, що батьком народженої дитини є ОСОБА_2 .

Дані стосунки не були тривалими, сама позивач не змогла підтвердити того, що разом із ОСОБА_2 в них склались фактичні шлюбні стосунки, що вони вели спільно господарство, робили спільні витрати, у них був спільний бюджет. Сторони були зареєстровані та проживали за різними адресами, ОСОБА_1 також сказала, що дійсного бажання відповідача на реєстрацію шлюбу з нею не було.

Фотокартки із зображенням дитини ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не є достовірними доказами походження дитини від ОСОБА_2 .

В судовому засіданні було оглянуто короткий відеозапис, де чоловік зав`язує шнурки у коридорі квартири. На запитання суду позивач пояснила, що на даному відеозаписі ОСОБА_2 зав`язує шнурки у коридорі квартири позивачки. Але при цьому ОСОБА_2 не сказано жодного слова щодо його батьківства відносно ОСОБА_3 .

На а.с. 9-19 містяться рахунок №000000442 від 13.01.2014 року, рахунок №000000561 від 15.01.2014 року на купівлю обладнання, договір на сервісне технічне обслуговування опалювального обладнання від 26.09.2015 року, кошторис від 14.01.2014 року, акт введення обладнання в експлуатацію від 01.11. 2014 року, накладна №201 від 15.01.2014 року, накладна №226 від 17.01.2014 року (а.с.16-17), договір на сервісне технічне обслуговування опалювального обладнання від 01.11.2014 року, в підтвердження доводів позивача про факт виконання сантехнічних робіт в квартирі ОСОБА_1 ПП «Тропік-Вок-Сервіс», представником якого є відповідач ОСОБА_2 днак дані докази не свідчать про те, що батьком малолітньої ОСОБА_3 є відповідач ОСОБА_2 .

У матеріалах справи відсутні докази у їх сукупності, які достовірно підтверджують визнання ОСОБА_2 батьківства щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, що ОСОБА_2 забрав позивачку ОСОБА_1 разом з донькою з пологового будинку, визнавав себе батьком дитини, про що усно повідомляв інших осіб, відсутні докази спільного проживання й ведення спільного господарства, спільного побуту між позивачем та відповідачем як до народження дитини, так і після, спільне виховання або утримання дитини.

Навпаки, на запитання суду позивач пояснила, що з відповідачем спільного господарства вона не вела, не мала спільного бюджету, кошти на утримання дитини відповідач не надав, іграшки та одяг для дитини не купував. Також наголосила, що відповідач здійснював ремонт у її квартирі, за що вона сплачувала йому кошти.

Крім того, позивачем не надано жодного письмового доказу в пітвердження, що ОСОБА_2 є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (записи в індивідуальній картці вагітної та породіллі ОСОБА_1 , витяг з метричної книги про хрещення дитини, виписки із медичної карти дитини, тощо, де зазначено ім`я, по батькові та прізвище батька дитини « ОСОБА_2 »).

Тому надані позивачкою докази не містять інформацію щодо предмета доказування походження дитини від батька і не є належними в розумінні ст. 77 ЦПК України.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що позивач не довела своїх позовних вимог про визнання батьківства.

Позовна вимога про стягнення аліментів є похідною від вимоги про визнання батьківства. Оскільки позовні вимоги щодо визнання батьківства не доведені, тому слід відмовити позивачу в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 128, 135 ч. 1 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 16.07.2020 року.

Суддя: