Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7823/19 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 62 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/7823/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про сплату грошової компенсації за частку у праві власності на майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 28 січня 2020 року суддею Лєдньовим Д.М. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 30 січня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію за 1/12 частину жилого будинку АДРЕСА_1 в сумі 155 425 грн, згідно оціночного висновку про вартість майна від 03 грудня 2018 року.

В обґрунтування позову зазначив, що він є співвласником 1/12 частини спірного (спадкового) нерухомого майна, співвласником інших 5/12 його частин є ОСОБА_2 . Оскільки виділення в натурі чи встановлення порядку користування його ( ОСОБА_1 ) часткою не можливо, а відповідач відмовляється сплатити компенсацію за частку в майні, просив задовольнити його позов.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На її думку, судом не враховано, що право власності на частку його довірителем та відповідачем набуто в порядку спадкування, частка позивача складає 1/12 і, на відміну від 5/12 часток відповідача, є незначною, її виділ є неможливим, належною позивачеві часткою у будинку користується відповідач.

Також вказав, що житловий будинок у АДРЕСА_1 складається з трьох окремих квартирних комплексів. Особи, зазначені в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як співвласники даного будинку, не мають жодного відношення до спірних правовідносин, які виникли на підставі спадкування за померлими власниками і не можуть бути залучені до справи у якості співвідповідачів. Тому, вважає висновок суду першої інстанції щодо необхідності залучення до участі у справі всіх співвласників безпідставним. Вказав, що відповідач не оспорював висновок про вартість спірного майна, перешкоджає позивачеві користуватись належною йому власністю, перебуває у неприязних відносинах з відповідачем. Також вважає безпідставним твердження відповідача про неможливість сплатити вартість частки спадкового майна.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали. Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, судом надається оцінка наступним обставинам: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належать 25/300 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. За вказаними відомостями співвласниками будинку є також: ОСОБА_2 в розмірі 5/12 частини, ОСОБА_5 - 32/100 частини, ОСОБА_6 - 18/300 частини, ОСОБА_7 - 18/300 частини, ОСОБА_8 - 18/300 частини, ОСОБА_9 - 32/100 частини.

Ухвалюючи рішення про залишення позову без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження неможливості виділення майна в натурі, матеріальної спроможності іншими співвласниками сплатити визначену позивачем компенсацію, а також неможливість спільного використання майна усіма співвласниками.

Також, суд обґрунтував своє рішення тим, що позивачем безпідставно покладається умова про фактично встановлений порядок користування будинком у вигляді визначення квартир в можливість стягнення компенсації лише з іншого користувача такої квартири (комплексу приміщень), оскільки, вимоги ч.2 ст. 364 ЦК України розповсюджуються на всіх співвласників, які згідно зі ст. 360 ЦК України зобов`язані відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Суд також звернув увагу на те, що відповідачем заперечується вартість майна, крім того, з огляду на положення ч.2 ст. 364 ЦК України останній обґрунтовано посилається на необхідність пред`явлення вимог до всіх співвласників.

Такий висновок є правильним, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, зокрема ст.ст. 358, 364 ЦК України, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку.

Оскільки право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, доводи апеляційної скарги про те, що відсутня необхідність у залученні інших співвласників будинку до участі у справі у якості співвідповідачів, є безпідставними. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що спадкове майно, належне сторонам, було виділено в натурі. Також позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що виділ його частки є неможливим.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, такі доводи були предметом дослідження суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 22 червня 2020 року.