Справа № 500/9319/18
Провадження № 2/946/724/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Пащенко Т.П.

при секретарі - Топтигіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ізмаїл цивільну справу за позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, який остаточно був уточнений 17.06.2020 року, до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1 965 744 грн., витрат на лікування в розмірі 92 618,44 грн., витрат на виготовлення пам`ятника на могилу ОСОБА_3 в розмірі 323 228 грн., та моральної шкоди у розмірі 350 000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні за фактом вибуху, що мав місце у м. Ізмаїлі Одеської області 11.01.2015 року о 16 год. в кафе «У Фонтана» (Грецький сквер), що потягло у подальшому смерть її сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка вказує, що через скоєння ОСОБА_2 кримінального правопорушення їй завдано матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода розрахована із розміру мінімальної заробітної плати (розмір оплати праці некваліфікованого працівника) станом на 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік та далі до 2061 року, коли б її син - ОСОБА_3 досяг би пенсійного віку, як би його життя не було припинено з вини відповідача ОСОБА_2 , тобто за період, коли б на утриманні ОСОБА_3 перебували б непрацездатні члени родини. Враховуючи зміну розміру мінімальної заробітної плати станом на 23.05.2018 року розмір завданої матеріальної шкоди становить 1 965 744 грн. Також позивачка просить стягнути витрати на лікування сина, які вона понесла з 11.01.2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, в період перебування його на лікуванні в КНП Ізмаїльської міської ради «Ізмаїльська міська центральна лікарня», КНП «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради та в Центрі термічної травми та пластичної хірургії (Опіковий центр) Київської міської лікарні №2. Крім того, вартість пам`ятника на могилу сина позивачки складає 323 228 грн., котрі, також повинні бути стягнуті із відповідача. Моральна шкода розрахована позивачкою виходячи із наступних обставин: тривалість фізичних та душевних страждань ОСОБА_3 , починаючи з моменту вибуху газового балону кафе «У Фонтана» 11.01.2015 року, які тривали в період транспортування та перебування в лікувальних закладах, аж до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпосереднє спостереження нею та відчуття безсилля в наданні сину будь-якої істотної допомоги в полегшенні його фізичних та душевних страждань, приймання участі у траурних заходах по підготовці до похорон та поховання сина, участь у похоронах, поведінка відповідача, котрий не приймав участі у медичних витратах на лікування її сина, остаточна сума яких у період з 11.01.2015 року по 29.01.2015 рік склала 100 000 грн. Поведінка відповідача, котрий після поховання ОСОБА_3 запропонував позивачці встановити за свої особисті кошти пам`ятник загиблому, при цьому наполягав на встановленні коштовного варіанту пам`ятника, однак, після замовлення пам`ятника, відмовився платити гроші. Постійні відмови ОСОБА_2 в компенсації шкоди на фоні вкладення ним значних матеріальних коштів в побудову нової будівлі кафе «У Фонтана», де з його вини загинув син позивачки. Таким чином, завдана моральна шкода склала суму у розмірі 350 000 грн., яку позивачка просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. Представник відповідача вказав, що вважає вимогу в частині стягнення витрат, понесених позивачкою на лікування сина з ОСОБА_2 не обґрунтованою, оскільки ці витрати у розмірі 100 000 гривень були виплачені за рахунок фонду депутата Урбанського та добровільних внесків небайдужих громадян, а також, позивачці була надана соціальна допомога Ізмаїльською міською радою. Щодо стягнення витрат на утримання сім`ї ОСОБА_3 представник відповідача вказав, що не погоджується з цією вимогою, оскільки позивачка не має права на такі виплати, вона не є інвалідом, здорова та працездатна. Також, представник відповідача зазначив, що моральну шкоду він та його довіритель визнають у розмірі 60 000 гривень. Пояснив, що вони вважають, що смерть ОСОБА_3 наступила не внаслідок вибуху газового балону, а внаслідок дій колективу кафе, а саме, оскільки ОСОБА_3 рятував інших осіб, через що саме отримав тяжкі опіки. Вимоги про стягнення витрат на виготовлення пам`ятника на могилі ОСОБА_3 з ОСОБА_2 у розмірі, заявленому позивачкою також вважають не обґрунтованими, оскільки позивачка могла відмовитися від встановлення занадто коштовного пам`ятника, проте вона цього не зробила. Вважає, що вартість пам`ятника необхідно розраховувати з середньої вартості стандартного пам`ятника, тобто близько 21 000 гривень. Тобто, представник відповідача вказав, що вважає позов обґрунтованим тільки в частині стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 60 000 гривень, у задоволені інших вимог позивачки просив суд відмовити.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що 11.01.2015 року близько 16:00 години під час діяльності кафе «У фонтана», коли в ньому перебували відвідувачі та персонал кафе, на кухні сталась розгерметизація запасного газового балону, що не був приєднаний до плити, що призвело до вибуху обох балонів, що негайно переросло у пожежу в кафе, якою заподіяно шкоду здоров`ю працівників кафе та його відвідувачів, в тому числі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який неофіційно працював мангальщиком у вказаному кафе, що підтверджується вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2018 року (а.с. 38-45).

Також, як вбачається з вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2018 року директором ТОВ «Мідо» є ОСОБА_2 .

Згідно вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2018 року визнано ОСОБА_1 потерпілою та ОСОБА_2 визнано винним за ст.270 ч.2 КК України і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років. На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання призначеного за цим вироком. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 залишено без розгляду, для розгляду його в порядку цивільного судочинства. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави процесуальні витрати у справі, пов`язані з проведенням експертиз в сумі 31904 грн. 96 коп. (а.с.38-45). Отже судом у вироку встановлено, що ОСОБА_2 вчинив порушення встановлених законом вимог пожежної безпеки, що спричинило виникнення пожежі, якою заподіяна шкода здоров`ю людей та спричинило загибель людей.

Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 адвоката Живори Є.В. частково задоволено, вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2018 року відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 270 КК України в частині залишення без розгляду цивільного позову - скасовано, призначено новий розгляд провадження в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 в тому ж суді 1-ої інстанції в іншому складі суду в порядку цивільного судочинства. Ухвала суду набрала законної чинності (а.с.53-55).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно даних паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 03.09.1998 року ОСОБА_3 був сином ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 31.01.2015 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №2141.

Згідно довідки №296 від 31.01.2015 року причиною смерті ОСОБА_3 вказано: опіки полум`ям 2-3АБ ступеню приблизно 40% поверхні тіла (а.с.132 т.3 кримінальної справи).

Тобто, в результаті винних дій ОСОБА_2 загинув ОСОБА_3 , який був сином ОСОБА_1 .

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що ОСОБА_3 отримав значні опіки в зв`язку з тим, що допомагав людям вийти з пожежі, і вини у цьому ОСОБА_2 не має, оскільки саме з вини ОСОБА_2 виникла пожежа 11.01.2015 року близько 16:00 години під час діяльності кафе «У фонтана» та у відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, статей 11, 15, 16, 22, 23 ЦК України потерпіла особа, якій завдано збитків або завдано моральної шкоди внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.(ч. 1 ст. 80 ЦПК України)

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Як вбачається із квитанцій про оплату лікування та придбання медичних препаратів для лікування ОСОБА_3 було сплачено 86 942,76 грн. (а.с.6-58, а.п. кримінальної справи т.4).

Однак, згідно розписок (а.с. 238, 239) ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 9 600 грн. (3 200 грн. та 6400 грн.).

Таким, чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки витрати на лікування сина у сумі 77 342,76 грн. (86942,76 грн. - 9600 грн.)

Суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника, що відсутні підстави для стягнення витрат на лікування, оскільки лікування було оплачено за рахунок фонду депутата Урбанського та добровільних внесків небайдужих громадян, а також, позивачці була надана соціальна допомога Ізмаїльською міською радою, так як надання допомоги фондом та внесків небайдужих громадян є добровільними, відшкодуванню не підлягають, а також у зв`язку з тим, що надання добровільної допомоги не звільняє відповідача від обов`язку відшкодування завданої шкоди.

Що стосується стягнення витрат на виготовлення пам`ятника на могилу сина позивачки - ОСОБА_3 суд приходить до наступного висновку.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» роз`яснено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред`являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати.

Як вбачається з квитанції (а.с. 33) ОСОБА_1 сплатила 11.10.2016 року за виготовлення та монтаж гранітного комплексу 323 228 грн.

Однак, оскільки відсутні докази домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо оплати ним за виготовлення та монтаж гранітного комплексу грошових коштів у розмірі 323 228 грн., суд приходить до висновку щодо можливості часткового задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення на користь позивачки з відповідача граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Відповідно до довідки від 21.02.2020 року (а.с. 226) виготовлення стандартного надгробного пам`ятника з граніту з нанесенням надпису та встановлення фото - становить 12 000 грн., виготовлення огорожі - 4000 грн., встановлення пам`ятнику та огорожі - 5000 грн.

Тому, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на виготовлення пам`ятника на могилу сина у розмірі 21 000 грн. (12 000 + 4000 + 5000).

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як зазначено в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Суд першої інстанції вважає доведеним наявність заподіяння моральної шкоди позивачці внаслідок дій відповідача.

Тому, виходячи із характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат, а також враховуючи, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність у відповідності до ст. 3 ЦК України, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сума у розмірі 250 000 грн.

Отже, в силу ст. ст. 23, 1167 ЦК України суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 250 000 гривень.

Щодо стягнення матеріальної шкоди, а саме середньомісячного заробітку (доходу) померлого, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Позивачка є працездатною людиною, яка ще не досягла пенсійного віку, та вона не здійснює догляд за особами, що не досягли чотирнадцяти років. Отже, вона не належить до переліку осіб, які мають право на відшкодування шкоди відповідно до ст. 1200 ЦК України. Тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної шкоди в розмірі 1 965 744 грн., необхідно відмовити в зв`язку з його безпідставністю в цій частині.

За таких обставин, суд прийшов до висновку щодо часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної шкоди у розмірі 98342,76 грн., яка складається з: витрат на лікування у розмірі 77 342,76 грн.; витрат на виготовлення пам`ятнику у розмірі 21 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 250 000 грн.

За правилами частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,83, 95,141, 258, 259, 263 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 11, 12, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1187, 1200, 1201 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_3 », на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_4 », матеріальну шкоду у розмірі 98342,76 (дев`яносто вісім тисяч триста сорок дві гривні сімдесят шість копійок), яка складається з: витрат на лікування у розмірі 77 342,76 (сімдесят сім тисяч триста сорок дві гривні сімдесят шість копійок) грн.; витрат на виготовлення пам`ятнику у розмірі 21 000 (двадцять одна тисяча гривень) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_3 », на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_4 » моральну шкоду у розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч гривень) грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_3 », в дохід держави суму судового збору у розмірі 1123,49 (одна тисяча сто двадцять три гривні сорок дев`ять копійок) грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до ч.3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема ст.354 (строки апеляційного оскарження рішення суду) продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 25 червня 2020 року.

Суддя: Т.П.Пащенко