Справа № 369/4458/20
Провадження № 2/369/3022/20
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Одинцов О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, що посвідчений 19.03.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А., зареєстрований в реєстрі за №2102, 2103, позивач купив житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі відмовляються у добровільному порядку знятися з реєстрації у житловому будинку. Тому на підставі ст.ст. 319, 321, 383, 391, 401, 405, 406 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просив суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача ОСОБА_7 подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
У судове засідання відповідачі не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали.
За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем, ОСОБА_2 , 19.03.2020р. укладений договір купівлі-продажу домоволодіння, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А., зареєстрований в реєстрі за №2102, 2103, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняв у власність домоволодіння, яке складається з одного жилого будинку з надвірними будівлями і спорудами, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з пунктом 9 договору купівлі-продажу Продавець зобов`язався зняти з реєстрації всіх зареєстрованих осіб з займаної площі протягом 2 (двох) місяців, а саме до «19» травня 2020 року.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво -Святошинського району Київської області №282 від 20.03.2020р. у будинку на даний час зареєстровано чотири особи: ОСОБА_2 (колишній власник будинку), ОСОБА_3 (син колишнього власника будинку), ОСОБА_6 (дочка колишнього власника будинку) та ОСОБА_5 (дочка колишнього власника будинку).
Згідно із ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно із п.4 ч.1. ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Тобто, житлові права членів сім`ї власника житлового будинку є похідними від прав власника цього будинку, а тому припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування житлом.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5 )примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим будинком у зв`язку із його відчуженням. Проте, відповідач порушує взятті на себе зобов`язання щодо зняття з реєстрації всіх зареєстрованих осіб у будинку, чим перешкоджає позивачу у реалізації його права власності на житловий будинок.
Керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 42, 81, 89, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , 1967 року народження, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , 1990 року народження, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_6 , 1992 року народження, такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_5 , 1996 року народження, такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Н.С. Пінкевич