Справа № 454/662/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретарів Синевської Г.В., Мандрик І.Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача адвокатів Бочуляк Ю.І., Петровського Ю.І.,

представника відповідача адвоката Мельник Х.С.,

представника третьої особи адвоката Червінського І.М.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом ОСОБА_1 д ОСОБА_3 , за участю третіх осіб ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Універсал Банк», Державного підприємства «Сетам», Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича, Приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Сироїд Галини Іванівни про витребування майна від добросовісного набувача,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд та просить витребувати від ОСОБА_3 нежитлові приміщення комплексу нежитлових приміщень загальною площею 649,1кв.м, розташовані по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування даного приміщення.

Свої вимоги мотивує наступним.

Позивачу на праві власності належали спірні нежитлові приміщення та земельна ділянка.

29.10.2007р. він продав дане нерухоме майно ОСОБА_4

29.10.2007р. ОСОБА_4 уклав з ПАТ «Універсал Банк» договір іпотеки та передав в іпотеку вказані комплекс нежитлових приміщень та земельну ділянку.

Надалі рішенням суду від 20.11.2017р. договір купівлі-продажу від 29.10.2007р., укладений між ним та ОСОБА_4 , визнано недійсним, зобов`язано останнього повернути позивачу нерухоме майно, яке було предметом договору.

19.09.2018р. йому стало відомо, що спірне нерухоме майно виставлено на продаж з прилюдних торгів. Цього ж дня він звернувся до ДП «Сетам», яке було продавцем майна, з листами, в яких зазначив, що договори купівлі-продажу, на підставі яких ОСОБА_4 володів майном, що виставлено на продаж, визнано недійсними та останньому не належать.

Однак, торги з реалізації нежитлових приміщень і земельної ділянки відбулися, переможцем торгів визнано ОСОБА_3 .

Таким чином, нерухоме майно вибуло з його володіння поза його волею та договір купівлі-продажу ОСОБА_4 цього майна визнано недійсним, визнання наступного правочину з реалізації цього майна на електронних торгах не потребується та належним захистом порушеного права є вимога про витребування майна від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_3 .

Виконавче провадження, в ході якого спірне майно продане на електронних торгах, відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому дане майно придбане відповідачем не у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 27.03.2019р. у справі застосовано заходи забезпечення позову у виді арешту спірних нежитлових приміщень та земельної ділянки та заборони відповідачу вчиняти дії, пов`язані з будівництвом, реконструкцією, демонтажними роботами щодо цього майна.

В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали. Пояснили, що банк був учасником справи про визнання договорів купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень і земельної ділянки, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Також, представник позивача зазначив, що банком подано апеляцію на рішення суду про визнання вказаних договорів недійсними з метою затягнути час та здійснити продаж спірного майна на електронних торгах.

Крім того, у рішення Сокальського районного суду від 16.02.2011р., яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 та рішення цього ж суду від 20.11.2017р., яким задоволено позов останнього, різна правова природа, так як позови подані з різних підстав.

Таким чином, банк діяв недобросовісно, відчужуючи предмет іпотеки спірне майно.

В свою чергу, ОСОБА_3 не звертався до виконавців, банку, організатора торгів та не перевірив у Єдиному державному реєстрі судових рішень історію придбання спірного майна. З огляду на зазначене, останній міг знати про визнання недійсним договору купівлі-продажу, на підставі якого спірне нерухоме майно вибуло з володіння ОСОБА_1 , а тому він не є добросовісним набувачем.

Після набрання даним рішенням законної сили, позивач звертався з відповідними листами до виконавця та організатора торгів, однак такі були проігноровані останніми.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, подала відзив, у якому зазначила, що ОСОБА_3 визнано переможцем прилюдних торгів з продажу спірного майна та ним перераховано на депозитний рахунок приватного виконавця Пиць А.А, грошові кошти за придбане майно.

Надалі за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вказане майно.

Крім того, відповідачу не було відомо про рішення суд від 20.11.2017р., яким визнано недійсними договори купівлі-продажу спірного майна. Дана справа не повинна була розглядатися, так як 16.02.2011р. судом відмовлено в задоволенні цього ж позову.

Наявність волі позивача на передачу спірного майна підтверджується фактом укладення договорів купівля-продажу, а тому, вважає, що аргументи на підтвердження викладених в позові вимог не повинні братися до уваги.

Також, пояснила, що в рішенні суду від 20.11.2017р. судом не досліджено жодних доказів.

В свою чергу, в судовому рішенні від 16.02.2011р. судом досліджено докази, допитано свідків та встановлено, що ОСОБА_1 отримав кошти від ОСОБА_4 , що стверджується також вироком суду від 30.12.2013р.

Крім того, звернула увагу, що майно придбано ОСОБА_3 в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Представник ПАТ «Універсал Банк» в судовому засіданні позову не визнав.

Представник ДП «Сетам» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 21.08.2018р. втретє внесено інформацію про реалізацію арештованого майна іпотеки, яке є предметом позову. Торги призначено на 20.09.2018р., які відбулися успішно.

Станом на день проведення торгів, не набрало законної сили рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, яке виставлено на торги.

Ні приватний виконавець Пиць А.А., ні ДП «Сетам» не були залучені до участі в розгляді судом справи про визнання договору-купівлі-продажу недійсним, а тому їм не було відомо про існування такого рішення.

Також, заборони на відчуження такого майна були відсутні, а тому ОСОБА_3 є добросовісним набувачем.

В задоволенні позову просив відмовити.

Третя особа приватний виконавець Пиць А.А. в судовому засіданні проти позову заперечив, а його представник адвокат Репак В.В. подав письмові пояснення, в яких вказав, що спірне нерухоме майно, згідно Реєстру речових прав на нерухоме майно, належало ОСОБА_4 .

Дане майно було описано та передано на реалізацію відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку» та Порядку реалізації арештованого майна.

ОСОБА_3 є переможцем торгів та сплатив кошти за придбаний лот.

Крім того, договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_4 передано ПАТ «Універсал Банк» спірні нежитлові будівлі та земельну ділянку, не визнано недійсним.

Вважає, що оскільки публічні торги не були визнані недійсними, то спірне майно не підлягає витребуванню.

Також, на його думку дане майно відчужено в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Поросив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу.

Третя особа приватний нотаріус Сироїд Г.І. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно договорів від 27.10.2006р. та витягу від 27.10.2006р., ОСОБА_1 придбав комплекс, загальною площею 649,1кв.м, що складається з трьох будівель, які знаходяться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, призначену для обслуговування виробничого приміщення за вказаною адресою.

З договорів від 29.10.2007р. встановлено, що ОСОБА_1 продав зазначені нежитлові приміщення та земельну ділянку ОСОБА_4

29.10.2007р. ОСОБА_4 на забезпечення своїх зобов`язань за кредитним договором від 25.10.2007р., передав ВАТ «Банк Універсальний» в іпотеку вказаний комплекс будівель та земельну ділянку, належні останньому на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 29.10.2007р. з ОСОБА_1 .

Згідно акту про проведені електронні торги від 10.10.2018р., протоколу №358570 від 20.09.2018р. та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.03.2019р., ОСОБА_3 визнано переможцем торгів, ним сплачено на депозитний рахунок приватного виконавця грошові кошти в сумі 708757грн. за придбане майно: комплекс будівель по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку кадастровий №:01:001:0018 призначену для обслуговування вказаного виробничого приміщення та 30.11.2018р. на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 30.11.2018р., за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20.11.2017р. визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного майнового комплексу нежитлових приміщень, спірної земельної ділянки, зобов`язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_1 у власність зазначене майно та скасовано державну реєстрацію права власності на це майно.

Представник позивача ОСОБА_5 19.09.2018р. направив ДП «Сетам» та приватному виконавцю Пиць А.А. лист, в якому, з огляду на рішення суду від 20.11.2017р., просив вжити всіх заходів для недопущення проведення торгів і продажу спірного нерухомого майна, оскільки таке не належить боржнику ОСОБА_4 . Даний лист ДП «Сетам» отримано 24.09.2018р., що стверджується повідомлення про вручення поштового відправлення.

Судом встановлено, що рішенняСокальського районного суду від 20.11.2017р. набрало законної сили 31.10.2018р. Торги з реалізації спірного нерухомого майна відбулися 20.09.2018р.

Разом з тим, ПАТ «Універсал Банк» був залучений до участі у даній справі як третя особа, подав апеляційну скаргу на дане рішення, яку апеляційною інстанцією двічі залишено без руху з огляду на те, що банком не подано заяви про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Однак банк, отримавши ухвалу про повторне залишення скарги без руху 21.09.2018р. та 24.09.2018р. (тобто вже після проведення торгів 20.09.2018р.), не усунув даних недоліків.

Таким чином, банку до проведення торгів було відомо про наявність спору та рішення суду щодо незаконності отримання ОСОБА_4 у власність нерухомого майна, яке було передано банку в іпотеку.

Із зазначеного випливає, що ПАТ «Універсал Банк» свідомо відчужив спірне нерухоме майно, шляхом продажу його на електронних торгах, будучи обізнаним про існування рішення суду від 20.11.2017р. та не вжив заходів щодо усунення недоліків апеляційної скарги, усвідомлюючи, що в такому разі дане рішення набуде законної сили з подальшими наслідками недійсності вказаного правочину.

Суд також не виключає, що відповідачу ОСОБА_3 могло бути відомо про наявність зазначеного вище судового рішення, так як він міг знати про вищевказані обставини (від приватного виконавця, банку, з Єдиного державного реєстру судових рішень тощо) та був зобов`язаний перевірити історію придбання спірної нерухомості і впевнитися в правомірності попередніх переходів майна.

За таких підстав, ОСОБА_3 не може вважатися добросовісним набувачем.

Зазначене повністю узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в п.6.30 постанови від 02.07.2019р. у справі №48/340.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Відповідно до положень ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до статей 386, 387 ЦК України, Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч.1 ст.388 ЦК, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Захист порушених прав власника майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача (добросовісного набувача) цього майна з підстав, передбачених стст.387 та 388 ЦК.

Таким чином, правова природа вказаного способу захисту цивільного права полягає у тому, що він застосовується лише в разі визнання договору недійсним чи нікчемності договору, як підстави позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі, тобто не стороні недійсного правочину.

Також, відповідно до ст.388 ЦК України, власник може витребувати майно від добросовісного набувача лише в разі, коли воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння поза їх волею, та коли такий набувач набув майно за відплатним договором.

В даному випадку кінцевою метою позову (повернути майно у своє володіння) та основним засобом захисту права власності є речово-правовий (віндикаційний позов), суть якого - витребування власником свого майна з чужого володіння, що може бути досягнуто виключно з обов`язковою наявністю такої передумови, як визнання судом недійсним договору про відчуження раніше переданого попередньому набувачу (покупцю) цього ж майна.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28.11.2018р. у справі №504/2864/13-ц, власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Представник відповідача також зазначила, що вироком Галицького районного суду м.Львова від 30.12.2013р., яким засуджено ОСОБА_4 за ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України та яким встановлено, що за відчуження спірного майна з ОСОБА_1 було проведено розрахунок (оплату).

Суд враховує дані обставини, однак враховує і те, що договори купівлі-продажу спірного нерухомого майна рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20.11.2017р. визнано недійсними з тих підстав, що дані правочини вчинені ОСОБА_1 під впливом обману і дане рішення набрало законної сили.

За таких підстав, враховуючи відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин, що є важливою умовою звернення з віндикаційним позовом, згідно положень ст.388 ЦК України, майно, яке вибуло з володіння ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу у володіння ОСОБА_4 , який в подальшому було визнано недійсним рішенням суду, слід вважати таким, що вибуло з володіння позивача поза його волею, і він має право витребувати його від добросовісного набувача, яким в даному випадку є ОСОБА_3 , за правилами ст.388 ЦК України

Що стосується покликання представника позивача на те, що ОСОБА_3 придбав спірне нерухоме майно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, то суд дійшов висновку, що вказані обставини не можуть бути підставою відмови у позові, так як дане майно відчужено під час виконання виконавчого напису нотаріуса, який не відноситься до судових рішень, оскільки відповідно до положень статтей 87,88 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису це підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Окрім того, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16.02.2011р. відмовлено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним, розірвання договорів купівлі-продажу комплексу будівель і земельної ділянки від 29.10.2007р., про що також зазначила представник ОСОБА_6 .

В даному випадку суд виходить з того, що позов ОСОБА_1 , який відхилено рішенням Сокальського районного суду та позов ОСОБА_1 , який задоволено заочним рішенням Сокальського районного суду від 20.11.2017р., подані з різних підстав та наявність даних двох рішень не спростовує того факту, що на момент проведення електронних торгів з продажу спірного нерухомого майна, договори, на підстав яких дане майно вибуло з володіння позивача визнано недійсними, про що достеменно було відомо іпотекодержателю.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких підстав, в судовому засіданні позивачем доведено, що нерухоме майно вибуло з його володіння не з його волі, що є підставою витребування такого майна від відповідача, який є останнім його набувачем.

Судові витрати, зокрема судовий збір за подання позовної заяви в сумі 9605грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 384,20грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Допущені ухвалою суду від 27.03.2019р. заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили, відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України.

Підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 :

- Нежитлові приміщення комплексу нежитлових виробничих приміщень, загальною площею 649,1кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248;

- Земельну ділянку для обслуговування виробничого приміщення, загальною площею 0,6203га, кадастровий №:01:001:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять)грн. судового збору за подання позовної заяви та 384 (триста вісімдесят чотири)грн. 20коп. судового збору за подання заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Універсал Банк», , місцезнаходження: вул.Автозаводська,54/9, м.Киїів.

Третя особа: Державне підприємство «Сетам», , місцезнаходження: вул.Стрілецька,4-6, м.Київ.

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович, місцезнаходження: вул.Перфецького,2а, офіс 256, м.Львів.

Третя особа: Приватний нотаріус Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Сироїд Галина Іванівна, місцезнаходження:вул.тартаківська,3, м.Сокаль, Львівська область.

Повне судове рішення складено 02.07.2020р.

Головуючий: М. Я. Адамович