Справа № 636/2739/18
Провадження № 2/636/314/20
03 червня 2020 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Карімова І.В.,
за участю секретаря - Селеверстової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,
ПостановоюЧугуївського міського суду Харківської області у справі № 636/2661/15-п відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні цієї ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП.
Подалі представник позивача надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі у випадку неявки відповідача до суду.
Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явився повторно, повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, відзив на позов не надав.
У зв`язку із зазначеним та відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку за відсутністю сторін на підставі наданих доказів.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 06.06.2015 року о 19год.40 хв. по вул. Леніна с. Леб`яже Чугуївського району Харківської області сталася ДТП за участю двох транспортних засобів: мопеду « ALFA», номерний знак б/н, що належить та знаходився під керуванням ОСОБА_1 , та легкового автомобіля «FORD KUGA», номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 (потерпілому) та знаходився під керуванням його дружини ОСОБА_3 . Внаслідок вказаного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження.
ПостановоюЧугуївського міського суду Харківської області у справі № 636/2661/15-п відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні цієї ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності зач.2 ст. 130 КУпАП.
(а.с.5). Зазначена постанова набула законної сили, не змінена та не скасована в установленому законом порядку.
Як вбачається з копії полісу №030355/4002/0000008 від 04.02.2015 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та страхувальником ОСОБА_2 підписаний договір добровільного страхування наземного транспорту (з урахуванням додаткової угоди №1 від 19.05.2015 року) строком дії з 24.02.2015року до 23.02.2016 року, забезпечений транспортний засіб - автомобіль «FORD KUGA», номерний знак НОМЕР_1 (а.с.3, 3 зворот).
Потерпілий 09.06.2016 року звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування року(а.с.6).
Страховик, який виплачує страхове відшкодування за страховим випадком, має право на компенсацію від винної особи зазнаних збитків. Правове регулювання застосування страховиком права вимоги до фактичного заподіювача шкоди залежно від виду страхування передбачає його здійснення у порядку суброгації або регресу.
Поняття добровільного майнового страхування розкривають положення статті 6 Закону України "Про страхування" та статей 979, 982 ЦК України. Добровільне страхування здійснюється на основі договору між страховиком і страхувальником. Зокрема, укладаючи договір добровільного майнового страхування, страхувальник насамперед прагне убезпечити себе від ризиків знищення та пошкодження (псування) майна, що можуть настати внаслідок як подій, так і дій (його власних або сторонніх осіб), як необережних, так і умисних. Страхувальник добровільно погоджується сплатити страховику страхові платежі (внески, премії), розраховує одержати обумовлену договором виплату (кошти) у разі настання страхового випадку, але розуміє, що такий випадок може й не настати. Тож основним призначенням добровільного страхування є майновий захист інтересів страхувальника, що покликаний зменшити шкідливі для власника (володільця) наслідки пошкодження чи знищення його майна.
Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.
Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування».
Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.
Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.
При суброгації заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинені збитки особа свій обов`язок щодо їх компенсації не виконала, тому заміна сторін у зобов`язанні не змінює й порядку обчислення та перебігу строку позовної давності згідно з ч.1 ст. 262 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів справи ДТП сталася 06.06.2015 року, а позивач звернувся до суду із позовною заявою 03 липня 2018 року ( 25.06.2018 здано на пошту), тобто поза межами строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України.
Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Однак відповідачем не заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, тому суд з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, не може самостійно застосовувати норми ч.4 ст. 267 ЦК України.
Вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача сплаченого судового збору в сумі 1762 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано до суду банківського документу про сплату вказаної суми судового збору, також не зазначено позивачем наявності квитанції (платіжного доручення) й у додатках до позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 10,12, 235, 258, 263 -265, 268, 280-281, 354 ЦПК України, ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», суд
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - задовольнити частково.
У задоволенні вимог про стягнення судового збору відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з наступного дня після складення його повного тексту.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України
Повне рішення складено 12 червня 2020 року.
Суддя: