Провадження №2/523/1064/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2020 р. м.Одеса Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

при секретарі судового засідання Дзюба Г.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача, адвоката Білоус Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 21 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, відсотків за користування грошима, інфляційних нарахувань,-

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2014р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, відсотків за користування грошима, інфляційних нарахувань. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так, 10.03.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (надалі - Відповідач) був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 надав відповідачці грошові кошти у сумі 476106 гривень, що еквівалентно 60000 доларів США, що по курсу НБУ складало 7,9351 гривень за 1 долар США на момент укладення договору.

Відповідно до п 1.4 укладеного договору позики відповідачка зобов`язалась повернути позику, у сумі 476106 гривень, що еквівалентно 60 000 доларів США, що по курсу НБУ складало 7,9351 гривень за 1 долар США на момент укладення договору, до 10 вересня 2011 року.

Порядок, строки повернення, оплата за користування позикою були обумовлені договором позики. Разом з тим відповідач, у встановлений договором час, кошти добровільно не повернула, що стало підставою для звернення до суду.

На підставі викладеного, позивач первісно просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у сумі 476 106 грн., індекс інфляції у сумі 80 927 , 3% річних у сумі 42 849, 54 грн., а загалом 599 882, 54 грн.. (Т.1, а.с. 2-4)

Вищевказана заява була підписана від імені ОСОБА_2 , адвокатом Шевченко М.А., що діяв на підставі договору про надання правової допомоги. (Т.1, а.с. 8-9)

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 27.01.2015р. позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 476 106 грн., інфляційні втрати в розмірі 80 927 грн., понесені судові витрати в сумі 3 775,80 грн., а всього стягнути 560 808,80 грн. В задоволені решти позовних вимог було відмовлено. (Т.1., а.с.41-42)

15.06.2018р. ОСОБА_3 звернулась із заявою про перегляд заочного рішення суду від 27.01.2015р. (Т.1, а.с. 108-110)

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 16.11.2018р. заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 27.01.2015р. було скасовано та призначене підготовче судове засідання. (Т.1, а.с. 140)

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 21.01.2020р. було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті. (Т.2, а.с.19)

В процесі розгляду справи представник позивача збільшив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 1 515 000 (один мільйон п`ятсот п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) гривень, інфляційні витрати в розмірі 589 565.27 (п`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять гривень 27 копійок) гривень 27 коп., трьох відсотків річних у розмірі 68 051.00 (шістдесят вісім тисяч п`ятдесят одна гривня 00 коп.) гривень, а також сплачений позивачем судовий збір. (Т1., а.с. 221-222)

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також пояснив, що відповідачка отримала позику в розмірі 60 000 доларів США, однак до теперішнього часу коштів не повернула. Він також вважає, що строк позовної давності не сплинув, оскільки наявна в справі квитанція підтверджує прийняття до відправлення кореспонденції у межах строку позовної давності.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, а також пояснив, що дійсно відповідачка отримала від позивача позику, яку не повернула. В той же час, він вважає, що позивач пропустив строки позовної давності для звернення з вищевказаними позовними вимогами, оскільки останній термін повернення позики був 10 вересня 2011 року, а отже трьохрічний строк позовної давності сплинув 10 вересня 2014р., проте позов надійшов до суду 24 жовтня 2014 року. Він також вважає, що наявна в справі квитанція про прийняття поштового відправлення кур`єрською компанією не може бути доказом, оскільки має очевидні виправлення. Окрім того, строк доставки не може перевищувати 1-2 доби, а наявне відправлення надходило до суду більше одного місяця.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 10.03.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (надалі - Відповідач) був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 надав відповідачці грошові кошти у сумі 476106 гривень, що еквівалентно 60 000 доларів США, що по курсу НБУ складало 7,9351 гривень за 1 долар США на момент укладення договору.

Відповідно до п 1.4 укладеного договору позики відповідачка зобов`язалась повернути позику, у сумі 476106 гривень, що еквівалентно 60 000 доларів США, що по курсу НБУ складало 7,9351 гривень за 1 долар США на момент укладення договору, до 10 вересня 2011 року. (Т.1, а.с. 36-37)

Таким чином, між сторонами виникли зобов`язання з приводу укладення договору позики.

Так, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 не повернула у встановлений договором строк суму позики у розмірі 60 000 доларів США.

Вищевказаний факт в судовому засіданні підтвердили представники сторін, а отже в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України вважається встановленим.

Таким чином, ОСОБА_3 порушила договірні зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

До правовідносин щодо договору позики застосовується строк тривалістю у три роки.

Відповідно до п 1.4 укладеного договору позики відповідачка зобов`язалась повернути позику, у сумі 476106 гривень, що еквівалентно 60 000 доларів США, що по курсу НБУ складало 7,9351 гривень за 1 долар США на момент укладення договору, до 10 вересня 2011 року.

Строк прострочення зобов`язання настав 10 вересня 2011р., а отже строки позовної давності спливали 10 вересня 2014р..

Судом не встановлено, обставин, щодо зупинення перебігу строку позовної давності, які встановлені, ст.ст. 263-264 ЦК України.

Частинами 3 та 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності, яка є наявною в матеріалах справи. В заяві представник відповідача посилається на те, що позов надійшов до суду 24 жовтня 2014 року. Він також вважає, що наявна в справі квитанція про прийняття поштового відправлення кур`єрською компанією не може бути доказом, оскільки має очевидні виправлення. Окрім того, строк доставки не може перевищувати 1-2 доби, а наявне відправлення надходило до суду більше одного місяця. (Т.2, а.с. 21-24)

Суд в процесі розгляду справи ретельно перевір обставини, на які посилався представник відповідача.

Так судом встановлено, що дійсно, згідно печатки вхідної кореспонденції суду позовна заява ОСОБА_2 надійшла до суду 24 жовтня 2014р.. (Т.1, а.с. 2)

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 2 ст. 124 ЦПК України строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця.

Частиною 6 ст. 124 ЦПК України встановлено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Необхідно відзначити, що аналогічна норма була передбачена редакцією ч. 6 ст. 70 ЦПК України, яка була чинною на час звернення позивача з вищевказаним позовом.

В матеріалах справи наявний оригінал накладної № 00469541- AAWH кур`єрської компанії Welt Express Worldwide Ltd на відправлення листа із позовною заявою від 01 вересня 2014 року та доданих до нього документів, що було направлено до Суворовського районного суду м. Одеси. (Т.1, а.с. 10)

В судовому засіданні, за участю представників сторін, було розпаковано пакет з вищевказаною квитанцією. Під дослідження квитанції встановлено, що у графі № 24 «Дата оформлення відправки» наявна явна невизначеність цифрових позначень.

Представник відповідача у заяві про застосування строку позовної давності посилається на те, що «з першого погляду можна дійти висновку, що у вказаній графі вказано дату 01.09, проте пильніше звернувши увагу стає зрозуміло, що дата 01.09 з`явилась у вказаній графі шляхом виправлення первісної дати відправлення, а саме 22.10.».Окрім того, представник відповідача посилається нате, що відповідно до «Правил послуг кур`єрською компанією Welt Express Worldwide Ltd.», a саме п. 8 термін доставки по Україні поштових відправлень складає 1 робочий день (наступний після дня відправки). Для вантажних відправлень використовується транзитний час доставки, який вказується для вантажів вагою більше 50 кг. При вантажних відправленнях стандартні терміни можуть бути збільшені на 1-2 робочі дня. Транзитний час доставки вантажів також може бути збільшено в зимову пору року, святкові та передсвяткові дні.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що він особисто не займався направленням вищевказаного позову до суду, оскільки раніше інтереси позивача представляв інший представник. В зв`язку з чим, він намагався зв`язатись з колишнім представником позивача, проте він так і не отримав від нього достовірну інформацію про дату відправлення позову, а також не отримав оригіналу квитанції про відправлення кореспонденції.

Ухвалою суду від 14.02.2020р. було задоволено клопотання відповідача про витребування доказів та витребувано у Приватного підприємства «АГЕНСТВО ЕКСПРЕС ВЕЛЛ» (Код ; адреса: 04073, м. Київ, Подільський р-н, вул. Кирилівська, буд. 34-38, кв. 59) наступну інформацію:

1.чи здійснювалось приймання та оформлення Приватним підприємством «АГЕНСТВО ЕКСПРЕС ВЕЛЛ» відправлення за накладною № 00469541-AAWH за маршрутом Одеса - Одеса (Суворовський районний суд м. Одеса, вул. вулиця Чорноморського Козацтва, 68, Одеса, Одеська область, 65003), дату його відправлення та отримання;

2.який термін доставки відправлення типу НАWВ (Стандарт) згідно корпоративних правил Приватного підприємства «АГЕНСТВО ЕКСПРЕС ВЕЛЛ» (Код ; адреса: 04073, м. Київ, Подільський р-н, вул. Кирилівська, буд. 34-38, кв. 59), що здійснювався в межах міста Одеса, чинних в період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року;

3. який термін зберігання накладних типу НАWВ (Стандарт) у друкованому вигляді та на серверах компанії в мережі інтернет.

До суду надійшла відповідь Приватного підприємства «АГЕНСТВО ЕКСПРЕС ВЕЛЛ» № 01-401 від 10.06.2020р., згідно якого станом на дату отримання запиту 05.06.2020р., з дати відправлення та оброблення даної ТТН минуло більше 6 років, відповідно до чинного законодавства України та Внутрішніх корпоративних правил та інструкцій, первинні документи, які не є документами суворої звітності зберігаються протягом 3-х років в електронному та паперовому вигляді у зв`язку із великою кількістю документообігу. Після закінчення терміну інформація видаляється із серверу та проводиться утилізація паперових архівів. У відповідності до вищезазначеного ПП «АГЕНСТВО ЕКСПРЕС ВЕЛЛ» не може ані підтвердити, ані спростувати факт прийому та доставки відправлення за ТТН 00469541 - AAWH та зазначити точну дату прийому та доставки. Термін доставки відправлення по місту, відповідно до категорії Стандарт складає 1-2 робочих дні. (Т.2, а.с.103)

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд вважає, що враховуючи, що оскільки дата передачі позову для направлення через кур`єрську компанію має суттєве значення для вирішення спору по суті, то позивач повинен був надати суду оригінал відповідної квитанції, але, як пояснив представник позивача, він його не має, оскільки він його не отримав від колишнього представника позивача.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності за позовними вимогами до відповідача, а також відсутні об`єктивні поважні причини пропуску позовної давності, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд також звертає увагу на правові позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, згідно якої, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Відповідно до п. 137 рішення Європейського суду з прав людини (п. 137 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України», строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними.

Суд також вважає, що у разі набранням рішенням законної сили необхідно скасувати заходи забезпечення позову, а також повернути позивача суму зустрічного зобов`язання.

Так, згідно ч. 9,10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 ЦПК України у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій цієї статті підстав або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову зустрічне забезпечення скасовується, якщо протягом двадцяти днів з дня набрання відповідним рішенням або ухвалою суду законної сили, відповідачем або іншою особою, права або охоронювані законом інтереси якої порушено вжиттям заходів забезпечення позову, не буде подано позов про відшкодування збитків у порядку, визначеному статтею 159 цього Кодексу.

В зв`язку з чим, суд роз`яснює позивачу про можливість повернення суми зустрічного зобов`язання, у разі наявності підстав, встановлених у ч. 2 ст. 155 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260,261,263,264,267,525,526,625,1048,1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суму боргу у розмірі 1 515 000 (один мільйон п`ятсот п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) гривень, інфляційні витрати в розмірі 589 565.27 (п`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять гривень 27 копійок) гривень 27 коп., трьох відсотків річних у розмірі 68 051.00 (шістдесят вісім тисяч п`ятдесят одна гривня 00 коп.) гривень, а також судового збору залишити без задоволення зі спливом строку позовної давності.

2. Заходи забезпечення позову, що були накладені ухвалою суду від 16.05.2019р., у разі набранням рішенням законної сили скасувати.

3. Суму зустрічного зобов`язання у розмірі 7000 гривень, яка була сплачена ОСОБА_2 на виконання ухвали суду від 16.05.2019р., згідно квитанції № 33 від 13.06.2019р. - повернути, якщо протягом двадцяти днів з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили, відповідачем ОСОБА_3 не буде подано позов про відшкодування збитків у порядку, визначеному статтею 159 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Повний текст складено та підписано 23.06.2020р.