ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/846/20 Справа № 189/81/17 Головуючий у першій інстанції: Гукова Р. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

23 січня 2017 року АТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 26.03.2008 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, станом на 31.08.2018 року (з урахуванням уточнених позовних вимог), утворилась заборгованість у розмірі 153530,42 грн., а саме: 3231,68 гривень тіло кредиту, 137448,65 гривень відсотки за користування кредитом, 5301,02 гривень пеня та комісія, 250,00 гривень штраф (фіксована частина), 7299,07 гривень штраф (процентна складова). Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 153530,42 грн. та судові витрати (а.с. 2-3 т.1, 132-135 т.2).

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року, з врахуванням ухвали цього суду про виправлення описки від 17 грудня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено (а.с. 203-206, 252 т.2).

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки АТ КБ «ПриватБанк», яке долучене до матеріалів справи. У зв`язку з відсутністю відповідача за відомою суду адресою, що також відповідає відомостям адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 27.09.2019 року, сповіщення ОСОБА_2 здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади (а.с. 246 т.2).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» надано копію заяви позичальника ОСОБА_3 від 26.03.2008 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої відповідач виявляє бажання оформити на своє ім`я банківську карту Кредитка «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом в розмірі 1000,00 грн. та базовою процентною ставкою по кредиту 3% на місяць (36 річних) на залишок заборгованості (а.с. 7 т.1).

Згідно змісту вказаної вище заяви, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, в зв`язку з чим банк буде вимушений звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову.

Зазначена вище заява позичальника не містить умов щодо строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування пені та комісії, збільшення розміру процентної ставки.

Долучений до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено, зокрема, права та обов`язки сторін договору, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору 12 місяців з моменту підписання (п. 9.12) та інші умови, - відповідачем не підписані (а.с. 8-13).

Заява позичальника містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

На підтвердження свого позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором від 26.03.2008 року, згідно якого, станом на 31.08.2018 року банком нарахована заборгованість у розмірі 153530,42 грн., а саме: 3231,68 гривень тіло кредиту, 137448,65 гривень відсотки за користування кредитом, 5301,02 гривень пеня та комісія, 250,00 гривень штраф (фіксована частина), 7299,07 гривень штраф (процентна складова) (а.с. 136-138 т.2).

Також встановлено, що відповідач змінила прізвище, у зв`язку з реєстрацією шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 , що підтверджується копією її паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 22.06.2009 року (а.с. 14 т.1).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_2 від 26.03.2008 року процентна ставка визначена в розмірі 3% на місяць (36 річних) на залишок заборгованості (а.с. 7 т.1).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, пеню та комісію, а також штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.03.2008 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину кредитного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку,що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, порядок нарахування і оплати процентів, зокрема, проценти за підвищеною процентною ставкою у випадку несвоєчасного виконання боргових зобов`язань (п.п. 5.5.1 Правил), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальинка про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.03.2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23.01.2017 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату підвищених (зміну банком в односторонньому порядку процентної ставки) процентів за користування кредитними коштами, а також пені та комісії, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору непідписані Умови та Правила викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться у матеріалах справи, не містять її підпису та не визнаються відповідачем, що також підтверджується письмовими запереченнями ОСОБА_2 (а.с. 46-47 т.2), тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 березня 2008 року шляхом підписання заяви позичальника.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами за підвищеною процентною ставкою у випадку несвоєчасного виконання боргових зобов`язань, а також комісію і пеню.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом, нарахованих за підвищеною процентною ставкою понад 3% на місяць (36% річних), а також нарахованої банком пені та комісії в розмірі 5301,02 гривень.

Колегія наголошує, що укладений між сторонами кредитний договір від 26.03.2008 року у вигляді заяви позичальника, підписаний сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - колегія приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Встановивши отримання відповідачем тіла кредиту в сумі 3231,68 грн., що також підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 124-130 т.1) та не спростовано відповідачем, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту в розмірі 3231,68 грн.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що банком надано суду заяву позичальника ОСОБА_2 від 26.03.2008 року, яка підписана сторонами та містить погоджені умови, зокрема, щодо розміру процентів за користування кредитом 3% на місяць (36% річних), - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 26.03.2008 року по 31.03.2015 року за ставкою, що не перевищувала погоджену сторонами (36% річних) в сумі 3490,29 грн. (а.с. 137 зворот).

Колегія звертає увагу, що позивачем безпідставно здійснено нарахування процентів за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою на рівні 43,2% річних в період з 01.04.2015 року по 31.08.2018 року (в межах позовних вимог), що не погоджено в заяві позичальника ОСОБА_2 від 26.03.2008 року.

Крім того, пред`явивши до суду даний позов про стягнення всієї наявної заборгованості 23.01.2017 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2 т.1), банк змінив строк дії кредитного договору; отже, після 23.01.2017 року не підлягають нарахуванню проценти за умовами кредитного договору. Зазначене відповідає правовій позиція, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

У зв`язку з цим, колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за вказаний вище період з 01.04.2015 року по 23.01.2017 року включно відсотків за користування кредитом на рівні 36% річних, що становить 2116,44 грн., виходячи із розміру заборгованості за тілом кредиту та наступного розрахунку: 3231,68 грн. х 36% (процентна ставка) : 365 (кількість днів у році) х 664 (кількість днів за які здійснюється нарахування).

Таким чином, за період з 26.03.2008 року по 23.01.2017 року з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами за ставкою, що не перевищує 36% річних, у загальному розмірі 5606,73 грн. (3490,29 грн. + 2116,44 грн.).

Колегія звертає увагу, що заявою позичальника від 26.03.2008 року, підписаною сторонами, також погоджено неустойку у вигляді штрафів в розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів.

Таким чином, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 тіла кредиту в сумі 3231,68 грн., процентів за користування кредитними коштами за ставкою, що не перевищує 36% річних, у загальному розмірі 5606,73 грн., а також штрафів в сумі 250,00 грн. (фіксована частина) та 441,92 грн. (процентна складова), - підлягають задоволенню.

Колегія наголошує, що 27 листопада 2017 року відповідачкою до місцевого суду вперше подано заперечення на позов, згідно якого вона одночасно стверджує про неукладення кредитного договору, неотримання кредиту, закінчення строку кредитування та заявляє про застосування позовної давності (а.с. 46-47 т.2).

Факти укладення сторонами кредитного договору, одержання відповідачем тіла кредиту у встановленому вище розмірі підтверджуються наданими банком письмовими доказами, зокрема, заявою позичальника ОСОБА_3 від 26.03.2008 року, випискою з особового рахунку за вищевказаним кредитним договором. Відповідачем не надано доказів на підтвердження її доводів щодо неукладення кредитного договору; клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявлено. Крім того, відповідачка систематично здійснювала часткову оплату заборгованості за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується представленими банком розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку та свідчить про вчинення відповідачкою дій щодо визнання боргу. Колегія звертає увагу, що, згідно змісту заяви позичальника, строк дії кредитного договору сторонами не визначався; банком надані письмові докази неодноразового одержання відповідачкою кредитних карток за вказаним кредитним договором (а.с. 175, 176 т.1).

Крім того, заявлення відповідачем про застосування позовної давності свідчить про усвідомлення ОСОБА_2 існування договірних правовідносин з банком та заборгованості за кредитним договором.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 26.03.2008 року у вигляді заяви позичальника, підписаний сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

За положеннями ч. 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що строк дії кредитного договору сторонами не визначено; з даним позовом банк звернувся до суду 23.01.2017 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2 т.1); доказів направлення відповідачу досудової письмової вимоги про сплату заборгованості сторонами не надано; враховуючи, що факту звернення банку до відповідача з іншим позовом щодо невиконання умов того ж самого кредитного договору судом не встановлено, - колегія дійшла висновку, що АТ КБ ПриватБанк не пропущено трирічний строк позовної давності та річний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення штрафів.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що призвело до ухвалення неправильного рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За положеннями ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог в загальному розмірі 9530,33 грн., з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно задоволеним позовним вимогам (6,21%), в розмірі 248,40 грн. ((1600,00 грн. + 2400,00 грн.) х 6,21%).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором від 26.03.2008 року в загальному розмірі 9530 (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять) грн. 33 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3231,68 грн., заборгованості по процентам в сумі 5606,73 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 250,00 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 441,92 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судові витрати в розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді