Справа № 462/5589/19 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/4265/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 25 жовтня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу Залізничного районного суду м.Львова від 23 вересня 2019 року, виданого за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення,

в с т а н о в и л а:

23 вересня 2019 року Залізничним районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 у користь Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення до квартири АДРЕСА_1 за період з 01.07.2018 року по 01.08.2019 року в розмірі 1462 грн. 65 коп. та судовий збір в розмірі 192 грн. 10 коп.

18.10.2019 року боржник ОСОБА_1 подав заяву про скасування судового наказу, однак, ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 25 жовтня 2019 року заяву повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив боржник ОСОБА_1 , вважає, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить визнати вказаний вище судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, і закрити провадження у справі, оскільки відсутній предмет спору, що передбачений в п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Також просить визнати зловживанням процесуальними правами за подання завідомо безпідставного позову та зобов`язати представників Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» сплатити йому компенсацію за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати, на підставі ч.2 ст.138 ЦПК України.

Апелянт зазначає, що відповідно до п.2 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», за подання заяви про скасування судового наказу судовий збір не справляється, а тому вимогу суду в цій частині вважає незаконною.

Крім того, звертає увагу, що Залізничним районним судом м.Львова вже видано декілька судових наказів про стягнення з нього боргу по даному виду комунальних послуг, які він також вважає незаконними і просив скасувати, оскільки послугами Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» він не користується і жодних договорів з названим підприємством не укладав.

03.03.2020 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

Вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, оскільки боржником не сплачено судового збору за подання заяви про скасування судового наказу та пропущено строк, встановлений процесуальним законом, для подання до суду такої заяви, і клопотання про його поновлення боржник не заявляв.

Звертає увагу, що вимоги за заявою про видачу судового наказу в даній справі стосуються періоду з 01.07.2018 року по 01.08.2019 року, позаяк, інші судові накази були видані про стягнення з боржника заборгованості за період до 01.07.2018 року.

Зазначає, що лише 17.07.2019 року за заявою боржника було складено акт про опломбування вводу водопостачання до його квартири і з цього моменту боржнику припинено нарахування оплати за цей вид комунальних послуг.

Відповідно до вимог ч.2 ст.369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в апеляційному суді без повідомлення учасників справи.

Згідно з розпорядженнями голови Львівського апеляційного суду від 18 та 31 березня, 23 квітня, 08 та 22 травня 2020 року, на підставі рішення зборів суддів Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вирішено тимчасово, з 19 березня до 22 червня 2020 року, не розглядати справи у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинити їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.

Однак, зазначені обмеження не стосуються, зокрема, цивільних справ, які призначені до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а також у разі подання заяв учасниками про розгляд справи у їх відсутності.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16.06.2020 року, є дата складення повного судового рішення 25.06.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Вимоги до форми і змісту заяви про скасування судового наказу та строків її подання встановлені статтею 170 ЦПК України.

Так, частиною першою статті 170 ЦПК України передбачено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 170 ЦПК України визначено форму та зміст цієї заяви.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 ЦПК України, до заяви про скасування судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником; клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

У разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду (ч.6 ст.170 ЦПК).

Частиною другою статті 171 ЦПК України передбачено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Повертаючи заяву боржника про скасування судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що така заява є неналежно оформленою, оскільки не відповідає вимогам статті 170 ЦПК України.

З матеріалів справи встановлено, що копію судового наказу разом із додатками до нього боржник ОСОБА_1 отримав 27.09.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення адресату поштового відправлення (а.с.11), а тому, подавши заяву про скасування судового наказу 18.10.2019 року, боржник пропустив строк для подання такої заяви, встановлений частиною першою статті 170 ЦПК України, і клопотання про поновлення пропущеного строку до своєї заяви не долучив, що відповідно до наведеної вище норми частини шостої статті 170 ЦПК України є підставою для повернення заяви без розгляду.

При цьому, необхідно зазначити, що пункт 2 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», згідно з яким, судовий збір за подання заяви про скасування судового наказу не справлявся, виключено на підставі Кодексу України з процедур банкрутства №2597-VІІІ від 18.10.2018 року, який набрав чинності 21.04.2019 року та був введений в дію з 21.10.2019 року.

Отже, починаючи з 21.10.2019 року, діяла лише норма п.1 ч.5 ст.170 ЦПК України про необхідність долучення боржником до заяви про скасування судового наказу документа про сплату судового збору за ставкою 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що передбачено й п.4-2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у чинній редакції.

Таким чином, доводи апелянта про те, що на момент подання ним 18.10.2019 року заяви про скасування судового наказу ще діяла норма пункту 2 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою, судовий збір за подання заяви про скасування судового наказу не справлявся, є правильними, проте, такі доводи не спростовують висновку суду першої інстанції по суті вирішення даного питання про необхідність повернення заяви боржника про скасування судового наказу без розгляду, оскільки, як уже зазначалось вище, боржник не виконав вимоги статті 170 ЦПК України про долучення до заяви клопотання про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу, який ним пропущено, що є безумовною підставою для повернення такої заяви боржнику без її розгляду по суті заявлених вимог.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неналежне оформлення поданої боржником заяви про скасування судового наказу та про наявність визначених процесуальним законом підстав для її повернення боржнику без розгляду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 червня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.