РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020

м.Харків

Справа № 639/1419/19

провадження 2/639/155/20

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Міжиріцької А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: не проживання відповідача за місцем реєстрації в кв. АДРЕСА_1 за період з 1996 р. по 31.12.2018 р., скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_3 на 1/12 частку зазначеної, визнання права власності на 1/12 частку квартири за позивачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.05.1998 року його родина у складі позивача, відповідача ОСОБА_3 , батьків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 приватизували трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Квартира належала сім`ї на праві спільної сумісної власності.

У вересні 1996 року відповідач ОСОБА_3 одружилась та переїхала постійно проживати до чоловіка за іншою адресою: АДРЕСА_2 , але реєстрація місця проживання залишилася колишня. Свої обов`язки з утримання належної частки квартири ОСОБА_3 не виконувала, обов`язкові комунальні платежі не сплачувала, в проведенні поточних ремонтів участі не приймала.

З травня 2009 року батько ОСОБА_4 тяжко хворів на онкологію, мати була непрацездатною у зв`язку з важким психічним та невралгічним захворюванням, батьки перебували в безпорадному стані, потребували стороннього догляду, який надавав їм позивач. Відповідач ОСОБА_3 до батьків навідувалася дуже рідко, не піклувалася, матеріальної допомоги не надавала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку квартири. Позивач, його мати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 прийняли спадщину як спадкоємці, які постійно проживали із спадкодавцем відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України та отримали по 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом за реєстровим номером 3-629.

12.12.2016 померла мати позивача ОСОБА_5 , після смерті якої сторони звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Вважає, що відповідач ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 , всупереч нормам закону, так як не проживала в спірній квартирі на момент смерті батька, а була тільки зареєстрована за зазначеною адресою. У зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду та встановити цей факт про не проживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем - батьком ОСОБА_4 на момент його смерті, скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на вказану частку спірної квартири.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що вона зареєстрована з 1996 року по теперішній час за адресою спірної квартири, частина якої належить їй на праві власності, у тому числі в порядку приватизації. Незважаючи на те, що вона одружилась 1996 році, створила сім`ю, вона майже щодня приїжджала до батьків, оскільки вони потребували допомоги, привозила продукти, підтримувала матеріально, також надавала матері кошти на оплату комунальних послуг. Коли тяжко захворів батько , саме вона здійснювала за ним догляд та в її присутності він пішов з життя. Разом з братом- ОСОБА_1 домовились, що одночасно звернуться до нотаріальної контори із заявою про видачі свідоцтва про право власності на частину спадкового майна після смерті батька. При отриманні у 2017 р. відповідного свідоцтва на підставі ст.1268 ЦК України, як особи, які на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 постійно проживали разом з ним, позивач ніяких заперечень або зауважень не висловлював, а потім став перешкоджати доступу в квартиру, через що взаємовідносини між ними стали напруженими, та звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 26.02.2020 р. клопотання позивача про витребування копії спадкової справи для підтвердження факту не проживання відповідача разом зі спадкодавцем на час його смерті. Залишено без розгляду ( а.с. 81-82).

Суд, вислухавши вступне слово сторін та їх пояснення, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, щовідповідно свідоцтва про право власності на житло від 06.05.1998 року, реєстраційний номер № 6-98-134210, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 (а.с.14). Після його смерті відкрилася спадщина на ј частини квартири АДРЕСА_1 .

Сторони -діти спадкодавця та їх матір ОСОБА_5 -дружина ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги після смерті у встановленому діючим на час відкриття спадщини законодавством порядку прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини, що підтверджено даними про реєстрацію місця проживання.

Згідно відповіді Другої Харківської міської державної нотаріальної контори за вих.№909/02-14/П від 04.06.2020 спадкова справа після померлого ОСОБА_5 заведена 30.09.2017 на підставі заяв спадкоємців за законом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, так як вони її прийняли фактично, були зареєстровані та мешкали однією сім`єю зі спадкодавцем, що підтверджено довідкою КП «Жилкомсервіс», відмітками в паспортах спадкоємців. На день смерті спадкодавця спадщину прийняла і дружина померлого ОСОБА_5 , яка теж проживала зі спадкодавцем за однією адресою.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 06.05.1998 року по теперішній час (а.с.50-52).

30.09.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 на 1/12 частку вищевказаної квартири згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, зареєстровано за номером №3-629, № 3-628 (а.с.9,10, 53).

Відповідна інформація міститься також у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.09.2017 (а.с.48), та підтверджена Довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 06.12.2018 (а.с.49).

12.12.2016 померла мати сторін ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частку квартири, сторони звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

Відповідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , її власниками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.44-47).

Позивачем надано акт про не проживання в квартирі ОСОБА_3 з 1996 року від 23.01.2018 та акт про обстеження матеріально-побутових умов (а.с.12-13). Допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, щ ОСОБА_3 приблизно з 1996 р. в квартирі батьків не мешкала, але навідувалась, інколи передавала гроші та піклувалася про них. Зі слів ОСОБА_5 донька навідувалася до них раз на тиждень.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 1216, 1220-1221 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок).

Згідно зі ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Відповідно до пункту 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

При цьому, як зазначив Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 відсутність як реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця, так і реєстрація за місцем проживання спадкодавця, не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі реєстрація згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Пунктом 3.22. глави 10 Порядку визначено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Як встановлено в судовому засіданні і не оспорюється сторонами, спадкова справа після померлого ОСОБА_5 заведена 30.09.2017 на підставі заяв спадкоємців за законом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, так як вони її прийняли фактично, були зареєстровані та мешкали однією сім`єю зі спадкодавцем, що підтверджено довідкою КП «Жилкомсервіс», відмітками в паспортах спадкоємців.

Тобто нотаріусом було перевірено паспорти спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з відмітками про їх реєстрацію за місцем відкриття спадщини, довідки органу реєстрації місця проживання, тому не викликає сумнівів щодо законності видачі свідоцтв про право на спадщину за законом відповідно до ст.1268 ЦК України. А тому суд вважає ОСОБА_1 , ОСОБА_3 такими, що набули в порядку спадкування за законом після смерті батька на квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги сукупність доказів, наданих сторонами, оцінивши та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог і необхідність відмови у їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 89, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_3 );

Відповідач - ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_3 , за реєстр. АДРЕСА_3 , прож. АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складено 03.07.2020

СУДДЯ -