Справа № 346/4520/19
Провадження № 22-ц/4808/653/20
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої Пнівчук О.В.
суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.
секретаря Турів О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району на рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 лютого 2020 року, в складі судді Калинюка О.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання права на приватизацію житлового приміщення,

в с т а н о в и л а :
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання за ним права на приватизацію житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час проходження військової служби у Коломийському гарнізоні йому з сім`єю у складі чотирьох осіб на підставі рішення виконавчого комітету Корницької сільської ради «Про видачу ордерів на заселення житлової площі» від 23.12.2003 року № 40 видано ордер на право зайняття житлового приміщення з трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_1 . 24 грудня 2003 року зареєстроване місце проживання його сім`ї за вказаною адресою, ним здійснено ремонт квартири та сплачуються комунальні послуги.

13 грудня 2004 року позивач звільнений в запас з посади начальника групи управління польотами керівника полотами військової частини НОМЕР_1 та на даний час є військовим пенсіонером.

01 березня 2019 року позивач звернувся до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району із заявою про надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , однак, у задоволенні його заяви відмовлено з тих підстав, що квартира розподілена як службова.

Позивач, посилаючись на те, що станом на час вселення - квартира не мала статусу службової, ордер йому видано на загальних підставах, просив задовольнити позов та визнати за ним право на на приватизацію вказаного житлового приміщення.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26 лютого 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

На дане рішення представник Івано-Франківської КЕЧ району подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги вказав, що житловий будинок АДРЕСА_2 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №167662204 від 23.05.2019 року є власністю Міністерства оборони України.

Зазначив, що судом першої інстанції проігноровані клопотання про залучення до участі в справі Міністарство оборони України для дачі пояснень.

Рішенням виконавчого комітету Корницької сільської ради від 23.12.2003 року згідно списку розподілу службової житлової площі по військовій частині НОМЕР_1 від 22.09.2003 року виконавчий комітет сільської ради вирішив видати ордер на заселення житлової площі.

На підставі вказаного рішення, виконавчим комітетом Корницької сільської ради видано ордер №009 від 23.12.2003 року ОСОБА_1 з сім`єю надана службова 3-х кімнатна квартира житловою площею 77,0 кв.м, за адресою АДРЕСА_3 .

На сьогоднішній день позивач перебуває на квартирному обліку в списках загальної черги Коломийського гарнізону під №7 з 17.09.2002 року складом сім`ї три особи (підполковник запасу ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 1958 р.н., син ОСОБА_3 1990 р.н.), для внесення до пільгових списків першочергового та позачергового забезпечення житлом із рапортом позивач не звертався.

Квартира по АДРЕСА_3 позивачу надавалась як службова на період проходження військової служби.

Порядок виключення житла з числа службового визначено п.10 розділу VII «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністерства оборони україни від 31.07.2018 року №380.

Пунктом 11 Порядку встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, а саме: виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Інструкцією регламентовано процедуру виключення житла з числа службового.

Зокрема п. 3.5 визначено, що для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписану всіма повнолітніми членами сім`ї. Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб звільнених в запас або відставку, на квартирному обліку у Збройних силах України.

На думку представника апелянта, позивачем вибрано не вірний спосіб захисту, а саме про визнання права на приватизацію житлового приміщення без виключення з числа службової квартири, що суперечить Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Затверджених постановою КМУ від 3.08.206 року та Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністрества Оборони України №380 від 31.07.2018 року.

На думку представника апелянта, суд прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 посилається на те, що єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер. Ордер йому з сім`є видано на загальних підставах у відповідності до вимог ст. 58 ЖК УРСР.

Спірна квартира у встановленому порядку до числа службових не включалась. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим. А доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

У судове засідання апеляційного суду представник Івано-Франківської КЕЧ району не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги заперечив, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.
Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що наявні підстави для визнання за позивачем права на приватизацію жилого приміщення, оскільки така відмова порушує право позивача та членів його смі`ї на житло.
З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконавчого комітету Корницької сільської ради від 23 грудня 2003 року №40 прийнято рішення про видачу ордерів на заселення житлової площі по АДРЕСА_2 згідно списку розподілу службової житлової площі по військовій частині НОМЕР_1 від 20.09.2003 року (а.с.8)
На підставі даного рішення 23 грудня 2003 року видано ордер №009 серії ВЧ-10 ОСОБА_1 з сім`єю з чотирьох чоловік (він, дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_3 ) на право зайняття жилого приміщення жилою площею 77,0 кв.м, яке складається з 3-х кімнат у квартирі за адресою АДРЕСА_3 (а.с.9).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11.08.2004 року № 197 ОСОБА_1 звільнений в запас з посади начальника групи управління польотами керівника польотами військової частини НОМЕР_2 .
Встанволено, що житловий будинок АДРЕСА_2 являється житловим фондом Міністерства оборони України та перебуває на балансі в Івано-Франківській КЕЧ району.

Згідно наказу Міністра Оборони Українивід 01.12.2014 року № 854 начальнику Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України визначено організувати безоплатне вилучення з балансу Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) військового майна та його безоплатну передачу в комунальну власність територіальної громади села Корнич Коломийського району житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 10, 11).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 316701135, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 232 - житловий будинок АДРЕСА_2 є власністю держави в особі Міністерства оборони України (а.с.40).
Відповідно до довідки публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» № 34 від 24.04.2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 використали чеки в сумі 0,54 при нормі 4,20 грн. та рахуються в списках на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_4 в ТВБВ № 10017/087 Філії Рівненське обласне управління АТ «Державний Ощадний банк України» (а.с. 21).
Встановлено, що позивач у березні 2019 року звернувся до начальника Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району із заявою про надання дозволу на приватизацію квартири в якій проживає з сім`єю в складі трьох осіб.

Згідно відповіді тво начальника Івано-Франківського КЕЧ району від 07.03.2019 року квартира АДРЕСА_1 згідно рішення командира в/ч НОМЕР_1 (наказ №171 від 22.09.2003 року) розподілялась як службова. Згідно ст.2 п.2 закону України Про приватизацію державного житлового фонду службові квартири приватизації не підлягають.
Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами третьою, п`ятою статті 9 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (частина друга статті 1 Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначено Законом України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Пунктом 4 наказу Міністра оборони України від 03 січня 1993 року N 1 "Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають у будинках Міністерства оборони України" передбачено, що обов`язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки).

Право особи на передачу у приватну власність житла органами приватизації може бути обмежено тільки на підставах, встановлених законом.

Згідно з частиною 10 статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року N 396 було затверджено Положення, яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформляються згідно з процедурою, визначеною цим Положення, в тому числі й рішення органу приватизації.

Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" і Положення встановлюють порядок передачі квартир у приватну власність, згідно з яким наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво.

Частинами першою-четвертою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Згідно зібраних доказів по справі вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до начальника Івано-Франківської КЕЧ району із заявою від 01.03.2019 року про надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1 (а.с.12), однак в матеріалах справи відсутнє рішення органу приватизації - Івано-Франківської КЕЧ району про відмову про передачу у власність позивача та членів його сім`ї вищезазначеної квартири, натомість матеріали справи містять лист тво начальника Івано-Франківської КЕЧ району від 07.03.2019 року яким позивача інформовано про те, що квартира розподілялась ОСОБА_1 як службова, а згідно ст.2 п.2 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду службові квартири приватизації не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до Івано-Франківської КЕЧ району як органу, на який покладено обов`язок здійснювати приватизацію квартир житлового фонду Міністерства оборони України про визнання за ним права на приватизацію квартири, однак рішення органу приватизації щодо надання дозволу на приватизацію квартири не прийнято.

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 подав заяву до Івано-Франківського КЕЧ району про надання дозволу на приватизації квартири у складі сім`ї із трьох осіб, його ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_2 , сина ОСОБА_3 , однак останні не залучені до участі у справі.

Крім того, будинок АДРЕСА_2 є власністю держави в особі Міністерства оборони України, а тому розглядаючи спір по суті про право позивача на приватизацію квартири суду слід було вирішити питання про залучення власника будинку до участі у справі.

Як встановлено судом, ордер на вселення позивача з сім`єю в квартиру АДРЕСА_1 видавався рішенням виконавчого комітету Корницької сільської ради від 23.12.2003 року, на території якої знаходиться даний житловий будинок. У ході розгляду справи спірним є питання щодо віднесення квартири до числа службових, однак Корницька сільська рада також не залучена до участі у розгляді справи. Крім того, житловий будинок входить до переліку військового майна, що безоплатно передається в комунальну власність громади села Корнич, згідно наказу Мністра оборони України № 854 від 01.12.2014 року.

З огляду на наведні обставини, ухвалене судом першої інстанції рішення не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ч.13 ст. 141 ЦПК України, з позивача слід стягнути на користь відповідача понесені судові витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 630,61 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 лютого 2020 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ним права на приватизацію житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПД НОМЕР_3 , прожив. за адресою АДРЕСА_2 ) на користь Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району (код , м. Івано-Франківськ вул. Національної гвардії, 14 «Г» 76014) 630,61 грн (шістсот тридцять гривень 61 копійок ) сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 червня 2020 року.

Головуюча О.В. Пнівчук
Судді: Г.П. Мелінишин
Л.В. Ясеновенко