Справа № 509/3132/20
У Х В А Л А

про забезпечення позову

08 липня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряки Г.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду в смт. Овідіополь, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання правочину недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

3 липня 2020 року, представниця позивача ОСОБА_1 , адвокат Чурсова В.О. звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області, із вищевказаною позовною заявою, в якій просила суд визнати договір про поділ майна подружжя, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у м. Одесі 04.07.2017 року як такий, що вчинений під впливом обману і як наслідок не дійсний, та витребувати майно, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки у подвійному розмірі, виходячи з дійсної оцінки майна, яке буде уточнене після витребування необхідної документації наразі попередня оцінка майна, виходячи з договорів становить 2365600 грн. х 2 = 4731200 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500000 грн., усі судові витрати покласти на відповідачку ОСОБА_2 , з підстав того, що своїми умисними діями відповідачка ввела позивача в оману, шляхом повідомлення не правдивих відомостей про природу і мету правочину, заволоділа усім нерухомим майном, яке було придбано на спільні кошти, заощаджені під час шлюбу, та продовжує вчиняти позивачу перешкоди у нормальному існуванні і наразі.

7 липня 2020 року представницею позивача ОСОБА_1 , адвокатом Чурсовою В.О. було подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту з забороною відчуження на майно: а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , квартиру,що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_9 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_4 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_6 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_7 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , яка належить ОСОБА_2 , дачний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_8 , що належить ОСОБА_2 , автомобіль марки «Lexus RX300», 2004 р.в., що належить ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 6 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до п. 10 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі № 6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див. рішення ЄСПЛ, серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір про право, щодо договору про поділ майна подружжя, предметом якого, є спірне майно, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 .

Судом також враховуються той факт, що інше майно на яке представниця позивача просила накласти арешт у своїй заяві, а саме: дачний будинк, що розташований за адресою: АДРЕСА_8 , та автомобілю марки «Lexus RX300», 2004 р.в., які належать відповідачці ОСОБА_10 не охоплюється договором про поділ майна подружжя укладеним 04.07.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та зареєстрованого в реєстрі за № 3430, однак в даному випадку є спів мірним із заявленими позивачем вимогами, в частині стягнення збитків з відповідачки ОСОБА_10 на його користь.

Більш того з урахуванням фактичних даних, які є в матеріалах справи, суд вважає, що неприйняття заходів забезпечення позову, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення, у випадку відчуження вказаного майна, на яке представниця позивача просила накласти арешт на користь третіх осіб, а також той факт, що набуття права власності іншими особами на спірне майна під час розгляду справи поставить позивача ОСОБА_1 - в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентами, та не зможе забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення судом не вбачаються.

Керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України, постановою Верховного Суду України від 25.05.2016 року по справі № 6-605цс16, постановою Пленуму Верховного суду України

№ 9 від 22.12.2006 р., -

УХВАЛИВ :

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання правочину недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

2. Вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту з забороною відчуження на: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , квартиру,що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_9 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_4 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_6 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_7 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , яка належить ОСОБА_2 , дачний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_8 , що належить ОСОБА_2 , автомобіль марки «Lexus RX300», 2004 р.в., що належить ОСОБА_2 .

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Д.М. Гандзій