справа № 179/298/20
провадження № 2/179/312/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2020 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Ковальчук Т.А.
при секретарі Бондар О.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Акцент-Банк», треті особи: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович про скасування державної реєстрації права власності,
До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Акцент-Банк», треті особи: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович про скасування державної реєстрації права власності.
Позивач посилається на те, що 27.06.2007 року на його ім`я було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному домоволодінні позивач був зареєстрований.
31.07.2007 року між позивачем та відкритим акціонерним товариством «Приватбанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту № DNM0GA00005429, на підставі якого був наданий споживчий кредит у розмірі 22 500 доларів США з кінцевим строком повернення 31.07.2017 року.
В забезпечення виконання кредитного договору 31.07.2007 року між позивачем та ВАТ «Приватбанк», був укладений іпотечний договір за DNM0GA00005429.
Позивач виконував свої обов`язки щодо кредитного договору у період з моменту укладення і по 2015 рік. Однак, в повній мірі виконувати свої зобов`язання, які передбачені кредитним договором не зміг, внаслідок складного фінансового становища. Станом на 13.05.2015 року виникла заборгованість у розмірі 9538.98 доларів США.
У травні 2015 року КБ «Приватбанк» звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості. Означена позовна заява була залишена судом без розгляду.
19.06.2018 року позивач дізнався з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що, Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32200255 від 30.10.2016 ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу було переоформлено право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 з позивача на відповідача - Акціонерне товариство «АкцентБанк».
Окрім цього, у розділі підстави виникнення права власності зазначений іпотечний договір № 1882, виданий 31.07.2007 р. приватним нотаріусом Кудрядцевим О.О.
У якості Іпотекодержателя в цьому ж витягу зазначений - ЗАТ КБ «Приватбанк». Тобто зміна ітотекодержателя в реєстрі не проводилася.
Також позивачеві взагалі на той час нічого не було відомо про відступлення права вимоги за кредитним договором чи договором іпотеки. На адресу позивача не надходило жодної кореспонденції, як з ПАТ «Приватбанк» так і з AT «Акцентбанк» .
27.08.2019 року працівники відповідача прийшли до домоволодіння, що належало позивачеві на праві власності, змінили замки та повідомили, що позивач знятий з реєстрації.
Позивач посилається на те, що відбулося примусове стягнення на домоволодіння без моєї згоди як власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Означене нерухоме майно є єдиним житлом позивача, площа будинку складає 95,82 кв. м.
На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає: визнати протиправним та скасувати запис державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на домоволодіння за АТ «Акцентбанк» здійснений приватним нотаріусом Завалієвим А.А.; поновити за позивачем відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник третьої особи АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Третя особа приватний нотаріус Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Судом установлено, що 31 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір про надання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 22 500 дол. США на строк до 31 липня 2017 року на ремонт будинку (а. с. 12-16).
Того ж дня на забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,82 кв. м, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 червня 2007 року (а. с. 16-22).
Рішенням приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32200255 від 03 листопада 2016 року, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , перереєстровано на нового власника - ПАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 27-29).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 128184938 від 19.06.2018 року, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» на підставі рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32200255 від 03 листопада 2016 року (а. с. 23-25).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення змін Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно з пунктом 18.8.1 договору іпотеки з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані.

Згідно з пунктом 24 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Пунктом 29 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця; або шляхом продажу іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_1 було надіслано повідомлення № 1180 від 23.09.2016 року, згідно якого повідомлялося, що на підставі п. 29 договору іпотеки, після спливу тридцятиденного строку із дня отримання повідомлення, Банком буде зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 93).

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Законом України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

З огляду на викладене, суд вважає, що житловий будинок площею 95,82 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , який використовується позивачем як місце постійного проживання (а. с. 40), не може бути примусово стягнуто на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «КБ «Приватбанк» та відповідної перереєстрації на АТ «Акцент-Банк» як забезпечення виконання позивачем умов кредитного договору від 31.072007 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказане домоволодіння за АТ «КБ «Приватбанк» та відповідної перереєстрації на АТ «Акцент-Банк».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а та постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи та відповідних норм законодавства суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 1 681 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Акцент-Банк», треті особи: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович про скасування державної реєстрації права власності - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати запис державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32200255, номер запису про право власності 17257066 від 30.10.2016 здійснений ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, щодо реєстрації права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК».

Поновити відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Стягнути з акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (49074, вул. Батумська, 11, м. Дніпро, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 1681 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повне рішення складено 24 червня 2020 року.

Суддя Т.А.Ковальчук