Справа № 664/691/19
Номер провадження 2/664/474/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

09 червня 2020 м. Олешки Херсонської області

Цюрупинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Сіденка С. І.,

при секретарі судових засідань Скорик Н. С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.05.2020 року. Шлюб розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Києва 29.04.2016 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. За час проживання у шлюбі та ведення сумісного господарства з відповідачем ОСОБА_2 ним було взято кредит на придбання транспортного засобу автомобіля ДЕУ НЕКСІЯ, 2008 року випуску, днз. НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем. Згоди про добровільний поділ вказаного майна між сторонами не досягнуто. Позивач вказує, що ринкова вартість спірного автомобіля становить 100000 грн. (сто тис. грн.). При визначенні такої вартості автомобіля позивач посилається на вартість подібних автомобілів, вказаних в оголошеннях про продаж в мережі Інтернет.

З наведених підстав позивач в своїй позовній заяві просив суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю сторін, визначити за відповідачем ОСОБА_2 право власності на спірний автомобіль; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки спірного автомобіля та судові витрати по сплаті судового збору.

Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В своїх письмових поясненнях не заперечив проти факту придбання автомобіля у період шлюбу. Також вказав на ту обставину, що у 2015 році автомобіль був у ДТП, після чого відновленню не підлягає. Він про цей факт позивача ОСОБА_1 повідомив. Автомобіль на даний час знаходиться в АДРЕСА_1 та не експлуатується. Вказує на те, що стан автомобіля не відповідає заявленій ціні позову. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В своїх письмових запереченнях позивач ОСОБА_1 заперечила проти тверджень відповідача про те, що той повідомив її про факт ДТП. Вказала на те, що відповідач повідомив її про те, що він начебто продав автомобіль, а кошти залишив собі. Просила суд задовольнити позов.

З`ясувавши позицію сторін по справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. ст.13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.05.2008 року. Шлюб розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Києва 29.04.2016 року. Від шлюбу спільних дітей не мають.

30.09.2008 року, в період, коли сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідач ОСОБА_2 уклав з ВАТ КБ «Надра» цільовий кредитний договір з метою придбання автотранспортного засобу ОСОБА_3 , 2008 року випуску та державної реєстрації автотранспортного засобу в МРЕВ при УДАІ УМВС України.

Кредитний договір був забезпечений порукою позивача по справі на підставі договору поруки від 30.09.2008 року № 376/РП/39/2008-980.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів 22.04.2011 р. є датою державної реєстрації за ОСОБА_2 спірного автомобіля.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, автомобіль, придбаний в період перебування сторін у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В позовній заяві позивач просить суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю сторін, визначити за відповідачем ОСОБА_2 право власності на спірний автомобіль; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки спірного автомобіля в сумі 50000 грн. (п`ятдесят тисяч грн.). При цьому ціну позову позивач визначив з посиланням на вартість схожих автомобілів в оголошеннях про продаж в мережі Інтернет.

Суд, в своїй ухвалі від 12.03.2020 року, звернув увагу на те, що позивачем суду не надано матеріалів визначення ціни спірного майна на підставі ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», який визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів. Даною ухвалою позов було залишене без руху з рекомендацією в т. ч. позивачу надати докази вартості спірного автомобіля.

Не усунувши вказаних недоліків, позивач в своїй заяві вказав на те, що нею недоліки усунуті та просив суд відкрити провадження по справі.

З метою не допущення порушення права позивача на доступ до правосуддя в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд відкрив провадження по справі.

Оскільки визначення вартості спірного майна потребує спеціальних знань та покладається на сторони відповідно до ст. 81 ЦПК України, яка вказує на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд визнавши спірне майно спільним сумісним майном подружжя, не має можливості ухвалити рішення про компенсацію половини вартості автомобіля іншому з членів подружжя.

Поряд з тим у суду є достатньо підстав ухвалити рішення, яким позов задовольнити частково, з визнанням за сторонами права власності на Ѕ частину спірного майна.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 139, 141, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину автомобіля Деу Нексія, 2008 року випуску, чорного кольору заводський номер кузова НОМЕР_3 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частину автомобіля Деу Нексія, 2008 року випуску, чорного кольору заводський номер кузова НОМЕР_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20 (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.) грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Херсонського апеляційного суду через Цюрупинський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 червня 2020 року.

Суддя Сіденко С. І.