Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3159/17
Провадження №: 2/332/4/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2020 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Відповідач ОСОБА_1 22.12.17р. надала суду відзив на позов, в якому зазначила, що кредитний договір між сторонами не укладався, окрім того, заборгованість виникла внаслідок крадіжки грошей та несанкціонованого зняття грошових коштів 30.11.16р. в сумі 8500 грн. шляхом злому системи банку. По даному факту відкрито кримінальне провадження. Оскільки ці кошти вона не отримувала, просила в позові відмовити. Також просила застосувати позовну давність. (а.с.49-54).
02.01.18р. позивач надав суду Пояснення, в якому зазначив, що відповідачем отримані належним чином банківські послуги, при втраті картки або отриманні звістки про їх незаконне використання клієнт зобов`язаний повідомити правоохоронні органи, отже клієнт несе відповідальність за операції, проведені з карткою (а.с.73-88).
Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності позивача та позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності відповідача, та в задоволенні позову відмовити.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалось.
Дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.
Однак вказана заборгованість ОСОБА_1 , яка обліковується наразі банком, виникла поза волею відповідача за наступних підстав.
Відповідно до статті 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Відповідно до розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року N 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
З наведеного вбачається, що при здійсненні платіжних операцій 30.11.16р. на загальну суму 8500 грн.відповідачка особисто не використовувала електронний платіжний засіб. Вона не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, повідомила правоохоронні органа про вчинений злочин, а тому відповідачка не несе відповідальності за таку платіжну операцію здійснену за допомогою платіжної картки.
Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України постанові від 13 травня 2015 року (справа N 6-71 цс 15). В даному випадку відсутня така складова як вина, для застосування до відповідачки заходів цивільно-правової відповідальності, в т.ч. штрафу та пені.
При цьому позивач не надав суду будь-яких доказів того, що відповідач ОСОБА_1 якимось чином порушила умови кредитного договору щодо нерозголошення секретних паролів, визначених для доступу до карткового рахунку відповідача, або іншим чином сприяла викраденню вищезазначених коштів з її рахунку.
Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.
Така правова позиція також була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі доведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для цивільно-правової відповідальності відповідача відсутні, оскільки фактично ОСОБА_1 30.11.16р. не отримувала грошові кошти на загальну суму 8500 грн., тому не підлягає стягненню як основна сума заборгованості по тілу кредиту, так і похідні вимоги у вигляді відсотків, пені та штрафів. Отже в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 258-273 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 11 червня 2020 року.
Суддя Р.В. Сінєльнік