Провадження № 2/679/90/2020
Справа № 679/1697/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2020 року м.Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:
головуючої судді Гавриленко О.М.,
секретар судового засідання Василюк Л.С.,
номер справи 679/1697/19,
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду м. Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики удаваним,
за участю представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05 квітня 2020 року надав для ОСОБА_2 кошти в сумі 990 доларів США, які останній зобов`язавсь йому повернути протягом шести місяців, тобто до 05 квітня 2019 року, про що надав для нього відповідну розписку. Однак в строк зазначений у розписці ОСОБА_2 кошти йому не повернув. Також останній не реагує на його прохання добровільно повернути кошти.
Позивач зазначає в позовній заяві, що 10 жовтня 2019 року надіслав для відповідача цінним листом письмову вимогу про повернення коштів, однак такий повернувся йому у зв`язку з закінченням терміну його зберігання.
Також, позивач зазначає, що в результаті невиконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 , з останнього належить стягнути 3% річних за період прострочення 05 жовтня 2019 року по 05 грудня 2019 року, що становить 123 гривні 83 копійки.
Окрім того, ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання договору позики удаваним. В обґрунтування такої останній зазначив, що кошти в ОСОБА_1 не позичав, а договір позики є удаваним, оскільки був укладений для приховування договору купівлі - продажу мобільного телефону «IPHONE X». Зокрема ОСОБА_2 вказав, що він займається підприємницькою діяльністю, яка полягає у наданні послуг з ремонту мобільних телефонів. 21 вересня 2018 року він придбав мобільний телефон « ІНФОРМАЦІЯ_1 X», який в подальшому продав для ОСОБА_1 за 990 доларів США. Згодом до нього звернувся ОСОБА_1 з приводу отримання його допомоги по налаштуванню телефона, а коли вони зустрілись, то з`ясувалось, що мобільний телефон « ІНФОРМАЦІЯ_1 X», який він продав для ОСОБА_1 був вилучений працівниками поліції на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області, оскільки телефон виявився краденим. Таке вилучення мобільного телефону відбулось 05 квітня 2019 року, а саме в день укладення ним боргової розписки на суму 990 доларів США, що, на переконання ОСОБА_2 , свідчить про те, що договір позики був укладений для приховування фактично укладеного між його сторонами договору купівлі продажу мобільного телефону «IPHONE X» 21 вересня 2018 року за 990 доларів США.
ОСОБА_2 зазначає у зустрічній позовній заяві, що фактичної передачі йому коштів не відбулось, а саме ОСОБА_1 ініціював оформлення правочину, як договору позики у взаємозв`язку з договором купівлі-продажу з метою захисту своїх коштів через обставини, які виникли не з його вини. Також ОСОБА_2 вказує, що за обставин, які склалися, ОСОБА_4 може до нього звертатись лише з позовом з приводу можливих порушень при укладенні з ним договору купівлі-продажу телефону.
Посилаючись на ст. 235 ЦК України, ОСОБА_2 просить суд визнати удаваним договір позики, укладений 05 квітня 2019 року між ним та ОСОБА_1 та визнати цей договір договором купівлі-продажу мобільного телефону «IPHONE X» від 21 вересня 2018 року.
10 грудня 2019 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову.
20 січня 2020 року ОСОБА_2 подав заяву про відкладення розгляду справи.
27 січня 2020 року представник ОСОБА_2 адвокат Процик В.В. подав заяву про відкладення розгляду справи.
12 лютого 2020 року представник ОСОБА_2 адвокат Процик В.В. в судовому засіданні подав заяву про витребування доказів.
28 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Омельчук С.Л. подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву від 27 лютого 2020 року, в якому зазначив, що вважає зустрічний позов безпідставним та необґрунтованим, скільки договір позики був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 добровільно, без тиску та погроз, що не оспорюється останнім. Посилання ОСОБА_2 на те, що він є фізичною особою-підприємцем не відповідає дійсності, оскільки його діяльність була припинена ще 08 лютого 2014 року, а договір позики було укладено 05 квітня 2019 року. Окрім того, ОСОБА_2 в день укладення договору позики та протягом тривалого часу не звертався до правоохоронних органів з приводу вчинення щодо нього злочину. Висновок старшого оперуповноваженого СКП Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Зайця О.О. та ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2019 року, на які посилається ОСОБА_2 , не є доказами у справі. Окрім того, в означеному висновку оперуповноваженим зроблено висновок про наявність боргових зобов`язань між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а не про наявність складу злочину, що стало підставою відмови ОСОБА_2 внесення відомостей про злочин в ЄРДР.
17 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Омельчук С.Л. подав заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
22 квітня 2020 року представник ОСОБА_2 - адвокат Процик В.В. подав заяву про відкладення справи.
23 квітня та 18 травня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Омельчук С.Л. подав заяви про відкладення справи.
09 червня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Омельчук С.Л. подав заяву про розгляд справи без його участі.
Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 грудня 2019 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про прийняття зустрічного позову, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики удаваним до спільного розгляду з первісним позовом.
12 лютого 2020 року в судовому засіданні ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 у витребуванні доказів.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 березня 2020 року закрито підготовче засідання по справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Будь-які інші процесуальні дії у справі судом не проводилися.
Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 у судовому засіданні свій позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою підтримав, просив його задовольнити з підстав зазначених у ньому та відмовити у задоволенні зустрічного позову до нього ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу удаваним з підстав зазначених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Додатково пояснив, що дійсно його дружина купувала за 990 доларів США у ОСОБА_2 мобільний телефон «IPHONE X», однак така купівля не має жодного відношення до боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ним. Також ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 позичав у нього кошти на свої потреби. Проте, що це за потреби він у останнього не з`ясовував.
Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу удаваним підтримали повністю та просили такий задовольнити повністю, а в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою просили відмовити. Додатково представник пояснив, що боргова розписка дійсно надана ОСОБА_2 для ОСОБА_1 , однак фактично ОСОБА_2 кошти не отримував, а надав розписку, оскільки юридично не обізнаний. Окрім того, представник зазначав, що відповідач за зустрічними вимогами вчинив вплив на формування волі ОСОБА_2 на написання боргової розписки, оскільки така складалась в присутності дружини ОСОБА_1 та працівників поліції, які були запрошені останнім.
ОСОБА_2 в судовому засіданні зауважив на тому, що розписка складена в день вилучення у дружини ОСОБА_4 мобільного телефону, що також свідчить про удаваність договору позики грошових коштів від 05 квітня 2019 року.
Крім того, ОСОБА_2 вказав, що на момент продажу ним мобільного телефону для ОСОБА_1 він по базі переконався, що телефон не крадений, тому вважає, що його вини в тому, що телефон, який він продав для ОСОБА_1 в подальшому виявився крадений, немає.
Суд, заслухавши учасників процесу, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач на підставу своїх заперечень за первісним позовом та за зустрічним позовом, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню повністю, а в зустрічному позові слід відмовити зважаючи на таке.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Свої зобов`язання по поверненню позики ОСОБА_2 не виконав, про що свідчить наявність у ОСОБА_1 боргового документа - розписки ОСОБА_2 від 05 квітня 2019 року.
Лист-вимога ОСОБА_1 про повернення боргу ОСОБА_2 залишена без реагування, про що не заперечував останній в судовому засіданні.
Крім того, до задоволення підлягає вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з останнього 3% річних, при цьому суд виходить з наступного.
Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушень, визначених змістом зобов`язання .
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Зважаючи на задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 основного боргу та перевіривши наданий ОСОБА_1 розрахунок 3% річних за період з 05 жовтня 2019 року по 05 грудня 2019 року (шістдесят один день), що складає 123 гривні 83 коп. гривні, суд вважає його належним чином проведеним та обґрунтованим.
Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики удаваним, суд виходив з наступного.
Відповідно до ст. 234 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.
Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення правочину, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.
За встановлених у судовому засіданні обставин убачається, що на ОСОБА_2 тиск не чинився, розписка надана з власної волі, на час складання таким у хворобливому чи іншому стані, який не дає можливості оцінювати вчинені дії позичальник не перебував.
Водночас ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів та не доведено, що оспорюваний договір позики є таким, що містить умови договору купівлі-продажу.
На переконання суду, сама по собі та обставина, що розписка складена в день вилучення у дружини ОСОБА_4 мобільного телефону, не свідчить про удаваність такого договору позики грошових коштів від 05 квітня 2019 року на чому наполягає ОСОБА_2 .
Отже доводи та заперечення ОСОБА_2 щодо тієї обставини, що ним від ОСОБА_1 не отримано будь-яких грошових коштів, а договір позики є удаваним не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, адже належних та допустимих доказів, які суд повинен врахувати виходячи із положень ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України, ним не було надано.
З цих же підстав, на думку суду, не підлягає до задоволення вимога ОСОБА_2 про визнання договору позики від 05 квітня 2019 року договором купівлі-продажу мобільного телефону «IPHONE X» від 21 вересня 2018 року.
При цьому суд вважає, що виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб підприємців та громадських формувань від 23 березня 2017 року та витяг з реєстру платників єдиного податку від 03 квітня 2017 року (арк. спр. 70, 71), які лише вказують на те, що ОСОБА_2 станом на 23 березня 2017 року був фізичною особою-підприємцем та станом на 03 квітня 2017 року є платником єдиного податку слід визнати неналежними доказами, оскільки такі не містять інформації щодо предмета доказування.
Крім того, суд вважає за необхідне також визнати неналежними доказами, а саме: ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2019 року (арк. спр. 43), повідомлення начальника Нетішинського ВП Славутсього ВП ГУНП в Хмельницькій області підполковника поліції Загорського В.В від 07 травня 2019 року (арк. спр. 44), висновок по повідомленню громадянина ОСОБА_2 від 02 травня 2019 року (арк. спр. 45), оскільки такі також не містять інформації щодо предмета доказування.
Суд бере до уваги також ту обставину, що ОСОБА_2 не скористався правом оспорити спірний договір позики на підставі статті 1051 ЦК України, до моменту звернення ОСОБА_1 з вимогами про стягнення заборгованості.
Суд зауважує на тому, що у судовому засіданні не встановлено та в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що відповідач за зустрічним позовом вчинив неправомірні дії, які б здійснили безпосередній вплив на формування волі ОСОБА_2 на написання боргової розписки, на чому наполягав останній.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні первісного позову до суду сплачено судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок, що підтверджено квитанцією №43 від 06 грудня 2019 року. Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок.
У зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічної позовної заяви суд, керуючись ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані із розглядом справи покладає на позивача за зустрічним позовом, тобто розмір судового збору не підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики удаваним - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суду Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ст. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на період дії такого карантину.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Нетішинським МВ УМВС України в Хмельницькій області 11 липня 2007 року.

Повне судове рішення складено 11 червня 2020 року.

Суддя О.М.Гавриленко