Єдиний унікальний номер 236/351/20
Номер провадження 22-ц/804/1599/20
Єдиний унікальний номер 236/351/20 Головуючий у 1 інстанції Бєлоусов А.Є.
Номер провадження 22-ц/804/1599/20 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Агєєва О.В.

суддів: Азевича В.Б., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м.Бахмут цивільну справу №236/351/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку та вихідної допомоги при звільненні з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Скворцова Алла Юріївна, на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року у складі судді Бєлоусова А.Є., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Скворцової Алли Юріївни, в якій вона просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року в сумі - 11960,66 грн., по заробітній платі з 01 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі - 6504,05 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі - 3167,85 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі - 2564,45 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнена за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив належні їй виплати (а.с.1-4).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , адвоката Скворцової Алли Юріївни до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але на виплаченої працівникові суми заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку та вихідної допомоги при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з 01 квітня по 17 липня 2017 року в розмірі - 6504,05 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 226,00 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.

Із вказаним рішення не погодилася позивач ОСОБА_1 та через свого представника, адвоката Скворцову Аллу Юріївну подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з АТ «Українська залізниця» на її користь заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року в розмірі 11960 грн. 66 коп., вихідної допомоги при звільненні у розмірі 3167,85 грн., компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 2564,45 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не звернув увагу на ті обставини, що структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» здійснює господарську діяльність на підконтрольній Україні території з квітня 2016 року. Постановою КМУ «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 200 від 25 червня 2014 року, прийнятою відповідно до ЗУ «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку № 1.

Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підвідомчих підприємств і закладів що мали статус окремих юридичних осіб.

Зазначає, що саме АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем по справі, але суд достатньою мірою на це увагу не звернув.

Вказує, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо виплати позивачу заробітної плати за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року, вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, але суд не дослідив належним чином докази в цій частині позовних вимог.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач, посилаючись на науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими та суперечать чинному законодавству України. На думку відповідача, судом першої інстанції відповідно до вимог діючого законодавства України та фактичних обставин справи відмовлено в задоволенні стягнення заборгованості по заробітній платі за період 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року в сумі 11960,66 грн.; а також відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення вихідної допомоги при звільненні в сумі 3167,85 грн. та компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 2564,50 грн. у зв`язку з ненаданням позивачем переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме належних документів нарахованих сум. Зазначає, що у зв`язку відсутністю доступу до первинних документів відповідач підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт визначених трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат не має можливості. Крім того, в порушення вимог чинного законодавства України, позивач надав суду папери, складені після 16 березня 2017 року невідомими особами. Просить закрити апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернуласяся з позовом до суду у січні 2020 року. Згідно статті 7 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року встановлено у розмірі 2102 гривні.

Визначена позивачем у позові ціна позову складає 24197 грн., менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Скворцова Алла Юріївна, задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Як вбачаєтьється з матеріалів справи позивач оскаржує судове рішення в частині незадоволених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року в розмірі 11960 грн. 66 коп., вихідної допомоги при звільненні у розмірі 3167,85 грн., компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 2564,45 грн.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі з 01 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 6504,05 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів) ні позивачем, ні відповідачем не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити висновків щодо цієї неоскарженої частини рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року в розмірі 11960 грн. 66 коп., вихідної допомоги при звільненні у розмірі 3167,85 грн., компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 2564,45 грн. апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду в оскаржуваній частині відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою до АТ «Українська залізниця»(юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 01.07.2016 по 17.07.2017 працювала на посаді оглядувача вагонів 4 розряду ВП «Комунарське вагонне депо» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 7-10).

Наказом начальника Луганської дирекції залізничних перевезень від 16.03.2017 року № 58-ДН та наказом начальника ВП «Комунарське вагонне депо» від 16.03.2017 року № 44 було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с.32-35).

Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 3266-ОС від 17.07.2017 ОСОБА_1 з 17.07.2017 звільнена з посади оглядувача вагонів 4 розряду ВП «Комунарське вагонне депо» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с.18).

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 17 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано.

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за період (код 101- заробітна плата): 2-3 квартал 2016 року () - відомості відсутні, 1 квартал 2017 року () - 14855,82 грн., 2-3 квартал 2017 року - відомості відсутні; а також згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) від 23.01.2018, розмір нарахованої заробітної плати позивачу (код 01074970) за квітень 2016 року - 4658,31 грн. травень 2016 року - 4998,32 грн., червень 2016 року - відомості відсутні, березень 2017 року () - 4856,46 грн., квітень-липень 2017 року відомості відсутні (а.с.24, 29-31).

Крім того, позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табуляграми) за період з квітня - червень 2016 року таз березня - липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: квітень 2016 року - 3773,23 грн., травень 2016 року - 4048,64 грн., червень 2016 року - 4138,79 грн., квітень 2017 року - 1830,63 грн., травень 2017 року - 1815,98 грн., червень 2017 року - 1803,94 грн., липень 2017 року - 1053,50 грн. (а.с. 19-22).

З розрахунку заробітної плати за квітень - липень 2017 року за розрахунковими листами (табуляграмами), входить оплата простоїв (код 340).

Позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, відповідно до яких позивачем відпрацьовано за квітень, за травень, за червень, за липень - «0». ОСОБА_1 перебувала у простої у квітні 25(149,4), у травні 27(151), у червні 26(150), у липні 14(87,6) (а.с.48-59).

З матеріалів справи убачається, що з 16.06.2014 року до 01.07.2016 позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Донецька залізниця», та дію його трудового договору було продовжено з ПАТ «Українська залізниця» з 01.07.2016 відповідно до наказу № 1/ОС від 29.06.2016 (а.с.10).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП «Донецька залізниця» () знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, та з 25 листопада 2014 року перебуває в стані припинення.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Українська залізниця» () знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тверська,5, відокремленим підрозділом якої, зокрема, є регіональна філії «Донецька залізниця» (), яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року у сумі 11960,66 грн. мотивоване тим, що належним відповідачем за цими вимогами ОСОБА_1 є ДП «Донецька залізниця», а не АТ «Укрзалізниця», оскільки ДП «Донецька залізниця» не ліквідовано, а АТ «Укрзалізниця» не стало остаточним правонаступником майна, прав і обов`язків ДП «Донецька залізниця». Процедура реорганізації підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції та передача всіх їх прав та обов`язків до ПАТ «Українська залізниця» призупинена на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 604 від 12 листопада 2014 року до завершення проведення антитерористичної операції.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача вихідної допомоги при звільненні в сумі - 3167,85 грн. та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі - 2564,45 грн., суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано суду переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме, до позову не надано належних документів нарахованих сум, що позбавляє суд можливості перевірити підстави та правильність розрахунків заявлених позивачем вимог про стягнення на його користь з відповідача та здійснити відповідні розрахунки грошових виплат. Отже, в частині стягнення з відповідача вихідної допомоги при звільненні в сумі - 3167,85 грн., компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі - 2564,45 грн. відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, обов`язок по виплаті заробітної плати робітнику несе роботодавець.

Установлено, що з 16.06.2014 року до 01.07.2016 рік позивач перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Донецька залізниця», та дію його трудового договору було продовжено з ПАТ «Українська залізниця» з 01.07.2016 відповідно до наказу № 1/ОС від 29.06.2016 року.

Позивач ОСОБА_1 з 01.07.2016 року по 17.07.2017 рік працювала на посаді оглядувача вагонів 4 розряду ВП «Комунарське вагонне депо» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 7-10).

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати за оскаржуваний період (з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 рік) відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів (а.с. 24); індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 23.01.2018 (а.с. 29-31).

Також позивачем надані розрахункові листи (табуляграми, які їй були видані Вагонним депо Комунарськ «ДП «Донецька залізниця» () за період з квітня - червень 2016 року, в яких зазначені суми до виплати: квітень 2016 року - 3773,23 грн., травень 2016 року - 4048,64 грн., червень 2016 року - 4138,79 грн., (а.с. 19-20).

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП «Донецька залізниця» знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, та з 25 листопада 2014 року перебуває у стані припинення.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Українська залізниця» () знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тверська 5, відокремленим підрозділом якої, зокрема, є регіональна філії «Донецька залізниця» (), яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22.

Отже, ДП «Донецька залізниця» є самостійним суб`єктом трудового права, як організація, що має статус юридичної особи, не припинено.

Згідно з положенням частини четвертої статті 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з положеннями статті 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

При цьому, згідно зі статтею 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Оскільки немає завершення процесу припинення і відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців не внесено, то ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов`язаннями, що виникли за його участі.

Отже, усі обов`язки як роботодавець щодо виплати заробітної плати позивачу, має нести ДП «Донецька залізниця».

Зі Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України» від 02 вересня 2015 року № 735, вбачається, що ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту» (пункт 2).

Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - Товариство), управління і розпорядження його майном та спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» (далі - Постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.

За змістом пунктів 4 і 5 Постанови проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Між ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобов`язань і боргів в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця».

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів від 12 листопада 2014 року № 604.

У пункті 1 частини другої 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що під час проведення інвентаризації та оцінки майна: необхідно сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов`язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов`язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України.

Пунктом 2 частини другої вказаної Постанови передбачено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Установивши, що ДП «Донецька залізниця» не бере участь в процедурі реорганізації та правонаступництва ПАТ «Українська залізниця», а також, що майно ДП «Донецька залізниця» не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що АТ «Українська залізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов`язків до АТ «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що АТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі (в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі за період 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року у сумі 11960,66 грн.) узгоджується з наведеними вище нормативними актами та установленими фактичними обставинами справи. У зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 рік у сумі 11960,66 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно зі статті 110 КЗпП України, частини першої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Відповідно до Наказу (розпорядження) про припинення трудового договору № 3266-ОС від 17.07.2017 року позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 17 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Разом з тим, з наданих позивачем розрахунків заробітної плати за період з квітня по липень 2017 року за розрахунковими листами (табуляграмами, які їй були видані відповідачем - СП "ЛДЗП" філії Дон. зал. ПАТ (, що відповідає ЄДРПОУ відокремленого підрозділу Регіональна філія "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця")), вбачаються суми до виплати: квітень 2017 року - 1830,63 грн., травень 2017 року - 1815,98 грн., червень 2017 року - 1803,94 грн., липень 2017 року - 1053,50 грн. (а.с. 21-22), в які входить оплата простоїв (код 340). Проте, вихідна допомога при звільненні в сумі - 3167,85 грн., компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі - 2564,45 грн., які просить стягнути позивач на свою користь, в наданих табуляграмах не зазначені і не включені до розрахунку нарахованої до виплати заробітної плати.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що позивачем не надано суду переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме: до позову не надано належних документів нарахованих сум, що позбавляє суд можливості перевірити підстави та правильність розрахунків заявлених позивачем вимог про стягнення на його користь з відповідача та здійснити відповідні розрахунки грошових виплат, а як наслідок дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь позивача вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Суд з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив докази, яким дав правильну оцінку та прийняв законне й обґрунтоване рішення в його оскаржуваній частині.

Доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, позивачем не надано.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

При поданні апеляційної скарги позивач судовий збір не сплачувала, оскільки від сплати судового збору звільнена на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про захист прав споживачів" (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі).

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

Відповідно, у зв`язку із залишенням апеляційної скарги позивача без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції, компенсуються за рахунок держави.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Відповідно до частин шостої, дев`ятої статті 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року, в якому була подана позовна заява.

Згідно статті 7 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року встановлено у розмірі 2102 гривні.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Скворцова Алла Юріївна, на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст.389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 02 червня 2020 року.

Судді: