Справа № 355/1355/19
Провадження № 2/355/35/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Коваленка К.В.

з участю секретаря Старенької С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Баришівського районного суду Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 10.09.2019 року звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 25 серпня 2017 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики відповідно до якого, позивач передав відповідачеві 20 200 (двадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок.

На підтвердження боргових зобов`язань ОСОБА_2 власноручно написав боргову розписку від 25.08.2017 року згідно якої він зобов`язався повернути борг до 01 лютого 2018 року.

В зазначений в борговій розписці строк, борг відповідач не повернув.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 борг за борговою розпискою від 25 серпня 2017 року в розмірі 20 200 (двадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок, а також 3% річних з простроченої суми в розмірі 606 (шістсот шість) гривень 00 копійок та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі - 768 гривень 40 копійок.

Позивач у судове засідання не з`явився звернувшись до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.. 128,130 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, та постановити заочне рішення.

Дослідивши письмові докази по справі, суд, вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

У судовому засіданні встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 25 серпня 2017 року та ОСОБА_2 був укладений договір позики відповідно до якого, позивач передав відповідачеві 20 200 (двадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок.

На підтвердження боргових зобов`язань ОСОБА_2 власноручно написав боргову розписку від 25.08.2017 року згідно якої він зобов`язався повернути борг до 01 лютого 2018 року.

В зазначений в борговій розписці строк, борг відповідач не повернув.

За статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.. 611 ЦК України «У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України "За договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості".

Відповідно до ст. 1049 ЦК України "Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором .Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

3. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.".

Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: «Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015р. по справі №6-1967цс15 зазначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Слід також зазначити, що аналогічні правові висновки у справах про стягнення заборгованості за договорами позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 у справі № 569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі № 564/680/15-ц

Вище викладену правову позицію також застосував ВССУ в ухвалі від 21.12.2016р. по справі № 444/2909/15-ц, де додатково зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі, грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст.. 1047 ЦК України «Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

2. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.»

Тобто, за умовами ст.. 1047 ЦК України розписка сама по собі посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми і дата написання розписки не свідчить і не може свідчити про її безгрошовість. Крім того, виходячи із вимог ст.. 1046 ЦК України, дата написання розписки не є обов`язковими умовами укладання договору позики.

Відповідно до ст.. 1050 ч 1 ЦК України «Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.»

Відповідно до ст..625 ЦК України «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом".

Враховуючи викладені обставини, а також ті обставини, що відповідач не повернув позивачу грошові кошти визначені родовими ознаками, а саме 20 200 (двадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок у встановлений договором позики строк, суд із врахуванням умов договору стягує із відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 25.08.2017 року в сумі 20 200 (двадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок, 3% річних з простроченої суми в розмірі 606 (шістсот шість) гривень 00 копійок, та судові витрати понесені позивачем на оплату судового збору при подачі позову до суду у сумі 768 гривень 40 копійок.

На підставі ст..525,526,625,1046-1048,1054 ЦК України, ,керуючись ст..ст. 4,10,76,259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України суд , -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 жителя АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_2 , суму основного боргу у розмірі - 20 200 (двадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок, 3% річних з простроченої суми в розмірі 606 (шістсот шість) гривень 00 копійок, разом стягнути 20 806 (двадцять тисяч вісімсот шість) гривень 00 копійок..

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 жителя АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі - 768 гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду К. В. Коваленко