КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 757/32218/19-ц

провадження № 22-ц/824/8460/2020

01 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про заборону вчинення дій, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року у складі судді Підпалого В. В.,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просив заборонити відповідачу та будь-яким іншим особам відчужувати, передавати в іпотеку, здавати в оренду, здійснювати ремонт чи перепланування квартири АДРЕСА_1 , а також вчиняти дії, спрямовані на знищення та пошкодження вказаної квартири та майна, яке знаходиться в ній.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що подана ним позовна заява відповідала вимогам п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, на виконання вимог ч.5 ст.177 ЦПК України до позовної заяви було додано всі наявні й нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтувалися заявлені позовні вимоги. Проте, суд першої інстанції належним чином не дослідив зазначені обставини та дійшов хибного висновку про те, що позивачем не усунуті недоліки, зазначені в ухвалі суду від 26 червня 2019 року.

Також зазначив, що обраний ним спосіб захисту передбачає можливість захисту прав та інтересів від можливих порушень у майбутньому. Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що позивачем не зазначено яким чином його права та інтереси порушені на момент подачі позову.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Відповідно до положень ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про заборону вчинення дій залишено без руху для обґрунтування змісту позовної заяви, надання до неї всіх наявних у позивача доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Надано десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків.

На виконання вказаної ухвали суду, 05.12.2019 ОСОБА_1 подано позовну заяву з переліком документів та інших доказів, що додаються до заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Підставою для повернення позовної заяви слугувало те, що " відповідачем не зазначено яким чином його права та інтереси порушені на момент подачі позову, натомість позивач звернувся з позовом та просить заборонити позивачу вчиняти дії, таким чином передбачаючи можливість порушення його права в майбутньому". Отже, позивачем недоліки, зазначені в ухвалі суду від 26 червня 2019 року не усунуті.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За правилом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, остання містить викладення вимог позивача щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, остання відповідає вимогам п. 4 ч.3 ст. 175 ЦПК України.

Так, перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів судом визначений у ч.2 ст.16 ЦК України.

При цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Отже, чинним законодавством передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як заборона вчинення дій.

За таких підстав повернення позовної заяви з підстав не зазначення, які права та інтереси позивача порушені на момент подання позову, колегія суддів розцінює як формальний підхід до вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою та у відповідності до положень ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 382 -384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про заборону вчинення дій направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк