Р І Ш Е Н Н Я Справа № 403/4875/12
Іменем України Провадження № 2/932/2209/20
10 березня 2020 року м. Дніпро
Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Литвиненка І.Ю., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Заочним рішенням суду від 11 липня 2012 року позов задоволено (а.с. 29). Ухвалою суду від 27 травня 2019 року заочне рішення суду від 11 липня 2012 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 47).
Ухвалою суду від 20 червня 2019 року сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи (а.с. 49).
Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року цивільну справу прийнято до провадження цим складом суду.
15 січня 2020 року відповідачкою отримано копії ухвал суду від 20 червня 2019 року та від 13 листопада 2019 року.
28 січня 2020 року до суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву, копія якого надіслана позивачу. Відповідно до викладених відповідачкою обставин, вона позовних вимог не визнає у повному обсязі, оскільки при укладенні кредитного договору сторони погодили розмір кредитного ліміту на суму 3000 гривень, і саме цю суму вона отримала на свій картковий рахунок, що відкрито у банку. Збільшення кредитного ліміту не було та коштів, понад встановлений ліміт 3000 гривень, вона не отримувала. Жодні докази отримання нею коштів у розмірі, визначеному банком у розрахунку, відсутні, а заборгованість за кредитом не доведена позивачем наданим ним доказами. І строк повернення кредиту, і строк позовної давності сплили, тому прохає застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог ПАТ «Дельта Банк».
Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Відповідачка, на думку позивача, неналежно виконує свої зобов`язання, і у неї перед позивачем, станом на 27.01.2012 року, утворилася заборгованість у сумі 9 823 гривні 95 копійок, відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с. 6). Ця заборгованість є виключно заборгованістю за неповернутим кредитом, борг за відсотками за користування кредитом чи за комісією, пенею, відсутній. З цього розрахунку також вбачається те, що відповідачкою на погашення саме наданого кредиту, тобто, без врахування відсотків чи штрафних санкцій, сплачено ?9 916 гривень 73 копійки. Останній платіж здійснено в лютому 2010 року. ??
Однак, позивачем, на підтвердження факту збільшення розміру кредитного ліміту до суми, що зазначена у розрахунку заборгованості, доказів у вигляді виписки по кредитному рахунку, чи хоча б довідки ?про поетапне збільшення розміру кредитного ліміту, суду не надано.
За змістом вимог ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами п.п. 3, 6 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації, підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно із вимогами ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, що розроблена на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно із п. 5.4. цього Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Позивачем виписки по картковому рахунку, на підтвердження факту надання відповідачці кредитних коштів у сумі, що є більшою, ніж та, яку зазначено у договорі від 05 червня 2007 року, суду не надано.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Оскільки заборгованість відповідачки за відсотками, комісією, пенею, відсутня, а розмір заборгованості за самим кредитом не може перевищувати встановленого та доведеного перед судом розміру кредитного ліміту, який є рівним 3000 гривень, та який, згідно із розрахунком позивача, повністю повернутий відповідачкою, право позивача, згідно із наданими ним суду доказами, не порушено, а тому і не підлягає судовому захисту. Внаслідок недоведеності факту збільшення кредитного ліміту та його використання відповідачкою, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Оскільки позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягають, підстав для застосування в даній справі наслідків спливу строку позовної давності не вбачається.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору при поданні позову до суду, не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 202, 206, 207, 208, 525, 526, 530, 551, 610, 623, 634, 625, 638, 642, 1050, 1054, 1055, 1212 ЦК України, ст.ст. 5, 10-11, 12, 13, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 280, 288-289, 354-355 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня отримання учасником справи його копії. Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя І.Ю. Литвиненко