Провадження № 2/161/793/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Стецюка Р.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Свій позов обґрунтовує тим, що 20 грудня 2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу автомобіля VOLKSWAGEN Vento, 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі по тексту - Договір купівлі-продажу). Відповідно до умов цього договору він придбав у відповідача вищевказаний транспортний засіб за 84000 гривень.

На виконання п.3.6 Договору купівлі-продажу відповідач надав йому нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив на право володіння, користування та розпорядження автомобілем, в тому числі, провести державну реєстрацію у відповідному сервісному центрі МВС України. Через деякий час після придбання автомобіля він звернувся у відповідний сервісний центр МВС з метою перереєстрації автомобіля, однак не зміг цього зробити через наявність арешту, накладеного органами державної виконавчої служби на майно ОСОБА_2 . Після з`ясування відповідних обставин, відповідач запевнив його, що ця ситуація є просто непорозумінням і в подальшому він зможе перереєструвати придбаний автомобіль на себе.

Продовжуючи користуватись автомобілем на підставі довіреності, 06 вересня 2017 року він був зупинений працівниками поліції на 382 км дороги Київ-Ковель-Ягодин, які вилучили у нього автомобіль з поміщенням його на штраф-майданчик (з підстав наявності арешту на майно відповідача), про що був складений акт огляду та затримання транспортного засобу.

Зазначає, що він звертався до ДВС м. Луцька з проханням повернути йому вилучений транспортний засіб, однак в задоволенні такої заяви йому було відмовлено. Тоді він звернувся з позовом до суду про визнання за ним права власності на автомобіль та звільнення майна з-під арешту. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2018 року в задоволенні вищевказаного позову було відмовлено з тих підстав, що він не перереєстрував право власності на придбаний автомобіль в уповноважених підрозділах МВС України. За наслідками апеляційного перегляду, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2018 року залишено без змін.

Вважає, що відповідач, укладаючи договір купівлі-продажу, достовірно знав, що він є боржником в кількох виконавчих провадженнях щодо стягнення з нього коштів, що в таких виконавчих провадженням здійснюються заходи з примусового виконання рішення суду, в тому числі, накладено арешт на все належне йому майно. При цьому відповідно до п. 2.1.2 Договору купівлі-продажу продавець зобов`язався передати покупцю автомобіль, вільний від будь-яких прав і вимог третіх осіб. На думку позивача, наведене свідчить, що ОСОБА_2 навмисно ввів його в оману щодо відсутності будь-яких обтяжень на автомобілі та факту можливості новим власником здійснення перереєстрації цього транспортного засобу в уповноважених підрозділах МВС України.

З огляду на наведене, позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля VOLKSWAGEN Vento, 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 20 грудня 2016 року, стягнути з відповідача 84000 гривні сплачених коштів та судові витрати по справі.

Ухвалою від 21 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.

11 березня 2019 року за наслідками розгляду цієї справи судом ухвалено заочне рішення, яке ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2019 року було скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Філюк В.І. зазначає, що відповідач позов заперечує, оскільки він не обумовлював з позивачем істотних умов Договору купівлі-продажу автомобіля та не підписував такого договору. Заперечуючи сам факт укладення спірного правочину, представник відповідача зазначає, що позивач не підтвердив доказами досягнення домовленості між ними щодо вартості автомобіля в сумі 84 000 гривень. При зверненні до суду в 2018 році позивач не ставив питання про визнання Договору купівлі-продажу дійсним. Також зазначає, що тягар доказування наявності умислу в діях відповідача під час укладення спірного правочину, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману лежить саме на позивачу. Однак, будь-яких підтверджень, що ОСОБА_2 мав намір ввести будь-кого в оману позивачем не надано. На підставі наведеного представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення в справі судової почеркознавчої експертизи.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, які зазначені в позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечував, просив в його задоволенні відмовити за безпідставністю та недоведеністю вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов заперечував з підстав, які зазначені ним у відзиві на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 20 грудня 2016 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_4 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу автомобіля VOLKSWAGEN Vento, 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вартість транспортного засобу по узгодженню сторін становить 84 000,00 гривень (п.4.1. договору) (а.с.6-7).

Актом приймання передачі автомобіля від 20 грудня 2016 року підтверджується факт передачі автомобіля від продавця до покупця та сплати за нього визначеної договором суми коштів (а.с.8).

Такі ж обставини справи були встановленні судом в рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Перший ВДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області, про визнання права власності на автомобіль, звільнення майна з-під арешту та зняття з розшуку. Вищевказане рішення суду набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду 02 травня 2018 року (а.с. 14-23).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведених мотивів суд відхиляє заперечення відповідача з приводу самого факту укладення ним оспорюваного правочину та досягнення між сторонами договору усіх його істотних умов, в тому числі, ціни договору.

Крім того, 20 грудня 2018 року відповідачем на ім`я позивача строком на три роки також була видана нотаріально посвідчена довіреність на представництво його інтересів у всіх державних установах, організаціях…при вирішенні питань, пов`язаних з експлуатацією, відчуженням (продажем або обміном) транспортного засобу, передачею в найм (оренду), позичку за ціну (плату) та на умовах на розсуд Представника(ів) …, належного йому на підставі власності транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель Vento, 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (а.с.9).

Також встановлено, що на теперішній час автомобіль вибув з володіння ОСОБА_4 .

З акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 06 вересня 2017 року вбачається, що огляд та тимчасове затримання ТЗ VOLKSWAGEN Vento, 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 здійснено у зв`язку з ВП № 54037543, відкритим 30.05.2017 року Першим відділом ДВС міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, боржник - ОСОБА_2 , стягувач - ДКП «Луцьктепло» (а.с.13).

Згідно постанови державного виконавця, наданої на виконання запиту суду (ЗВП №54037543), арешт на все належне боржнику ОСОБА_2 майно повторно накладений 06 серпня 2018 року (а.с. 48-51).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_4 вказує на наявність підстав для визнання Договору купівлі-продажу недійсним, оскільки такий договір був вчинений ним під впливом обману відповідача, який на момент вчинення правочину достовірно знав чи міг знати про наявність арешту на автомобілі, який виступив предметом договору.

Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок № 1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки відповідних договорів.

Згідно з положеннями зазначених нормативно-правових актів продаж транспортного засобу, який має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Відповідно до абзацу першого пункту 33 Поряду № 1388 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Пунктом 42 Поряду № 1388 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв`язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: « Транспортний засіб знято з обліку для реалізації».

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 205 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з статтею 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд встановив, що ОСОБА_2 після підписання 20 грудня 2016 року договору купівлі-продажу автомобіля та отримання від позивача грошових коштів у сумі 84 000 грн за його продаж не вчинив дій щодо зняття цього автомобіля з обліку, що на час укладення зазначеного договору відповідно до вимог Поряду № 1388 було необхідною передумовою при відчуженні транспортного засобу.

Сторонами у даному випадку не було дотримано форми та порядку укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, що має наслідком його нікчемність (ст. ст. 203, 210, 215 ЦК України).

Крім того, позивач вказує, що ОСОБА_2 надав йому нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив на право володіння, користування та розпорядження автомобілем, в тому числі, провести державну реєстрацію у відповідному сервісному центрі МВС України.

Однак, така довіреність не може бути достатньою правовою підставою для переходу прав власника від однієї особи до іншої.

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено нікчемність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу, то позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в частині вимог про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним до задоволення не підлягає, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Таким чином, правовим наслідком нікчемного правочину є повернення сторін до попереднього стану, який існував на день його укладення.

З урахуванням того, що на час пред`явлення позову предмет договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між сторонами, а саме: автомобіль VOLKSWAGEN Vento, 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вибув з фактичного володіння ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що, застосовуючи наслідки недійсності нікчемного договору купівлі-продажу, з відповідача належить стягнути в користь позивача кошти в сумі 84 000 гривень, які були сплачені позивачем на виконання цього договору, як вартість автомобіля.

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що кошти, які він отримав від позивача за автомобіль, є значно меншими, і складає суму в еквіваленті 1300 доларів США. Відповідач не підтвердив даної обставини належними та допустимими доказами, а його пояснення спростовуються рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2018 року та постановою апеляційного суду Волинської області від 02 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Перший ВДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області, про визнання права власності на автомобіль, звільнення майна з-під арешту та зняття з розшуку.

Підсумовуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 84 000 гривень, які сплачені останнім за автомобіль VOLKSWAGEN Vento, 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х ВА Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 кошти в сумі 84000 (вісімдесят чотири тисячі) гривень, які сплачені останнім за автомобіль VOLKSWAGEN Vento, 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Дата складення повного тексту рішення - 10 червня 2020 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк