Номер провадження: 22-ц/813/1789/20
Номер справи місцевого суду: 509/2137/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 чеврня 2020 року м. Одеси

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області - Кардаша Володимира на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2019 року в цивільній справі за позовом Державної екологічної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу,

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Одеській області звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просили: стягнути з відповідача на користь держави шкоду, завдану навколишньому природному середовищу в розмірі 29826,60 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 09.06.2016 року ОСОБА_1 здійснив самовільне зайняття земельної ділянки на території Нижньодністровського національного природного парку, на 9 - му км. берегу річки Дністер, за межами с. Надлиманське Овідіопольського району Одеської області, що є порушенням вимог Земельного кодексу України та ст.21 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України". Відповідно до здійсненого державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області розрахунку збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки на території Нижньодністровського національного природного парку, сума заподіяної шкоди становить 29 826,60 грн. Зазначено, що з метою добровільного відшкодування вказаних збитків, Інспекцією пред`явлено претензію № 51 від 30.06.16 року, яка направлялась на адресу відповідача, однак вимоги претензії залишені без задоволення.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2019 року (головуючий - суддя Кочко В.К.) у задоволенні позову Державної екологічної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу відмовлено.

02 жовтня 2019 року, не погоджуючись з вказаним рішенням начальник Державної екологічної інспекції в Одеській області - Кардаш Володимир через канцелярію Одеського апеляційного суду подав апеляційну скаргу. Скаржник вважає, що рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Крім іншого апеллянт вказує, що ОСОБА_1 здійснив самовільне зайняття земельної ділянки та використання її без наявності будь-яких документів, проводив господарську діяльність пов`язану з організацією любительського та спортивного та спортивного рибальства без погодження з адміністрацією Нижньодністровського НПП на території Нижньодністровського національного природного парку. Таким чином, скаржник вважає, що судом не було здійснено дослідження наданих письмових доказів та не надано оцінки таким доказам, жодним чином не проаналізовано склад правопорушення із посиланням на порушені норми екологічного законодавства. Тому скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області - Кардаша Володимира року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів вини відповідача у заподіянні шкоди суду не надано, а самостійний збір доказів судом неможливий.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає за необхідне вказати на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом розгляду даної справи є стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Статтею 69 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до ст. 59 ЗК України, землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування: а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо; б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об`єктами портової інфраструктури; в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом. Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Відповідно до ст.21 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України" на території національних природних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей встановлюється диференційований режим щодо їх охорони, відтворення та використання згідно з функціональним зонуванням: заповідна зона - призначена для охорони та відновлення найбільш цінних природних комплексів, режим якої визначається відповідно до вимог, встановлених для природних заповідників; зона регульованої рекреації - в її межах проводяться короткостроковий відпочинок та оздоровлення населення, огляд особливо мальовничих і пам`ятних місць; у цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок; тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони; зона стаціонарної рекреації - призначена для розміщення готелів, мотелів, кемпінгів, інших об`єктів обслуговування відвідувачів парку; тут забороняється будь-яка господарська діяльність, що не пов`язана з цільовим призначенням цієї функціональної зони або може шкідливо вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони і зони регульованої рекреації; господарська зона - у її межах проводиться господарська діяльність, спрямована на виконання покладених на парк завдань, знаходяться населені пункти, об`єкти комунального призначення парку, а також землі інших землевласників та землекористувачів, включені до складу парку, на яких господарська та інша діяльність здійснюється з додержанням вимог та обмежень, встановлених для зон антропогенних ландшафтів біосферних заповідників. На території зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного парку.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог та факту заподіяння шкоди позивачем до позовної заяви зокрема додано копію постанови від 08.06.2016 р. про закриття кримінального провадження №0003262 від 16.12.2015 р., за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України; копію протоколу про адміністративне правопорушення від 26.06.2016 р. №000857; копія претензії №51 від 30.06.2016 року; копія відповіді на претензію №51 від 30.06.2016 року.

З копії постанови від 08.06.2016 року про закриття кримінального провадження №0003262 від 16.12.2015 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України вбачається наступне.

15.12.2015 року до Овідіопольського ВП надійшла заява від голови ГО «Мисливців та рибалок «Придністровське» Андронакі В ОСОБА_2 про самовільне зайняття 7-9 км. в гору за течією («Старий порт») берегової території річки Дністр, що розташована за межами с. Надлиманського Овідіольського р-ну Одеської області, яка згідно рішення Одеської обласної ради № 996-5 від 03.12.2009 року надійшла у користування ГО «МР «Придністровське» в якості мисливських угідь.

16.12.2015 року за даним фактом внесені відомості до ЄРДР за №0003262 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був членом ГО МР «Придністровське» (посвідчення НОМЕР_1 ) та перебуваючи на посаді інспектора з охорони природно-заповідного фонду Нижньодністровського національного природного парку (службове посвідчення №117 від 05.10.2015 року), самовільно захопив земельну ділянку, розташовану на 9 км берегу річки Дністр (колишній «Старий порт») за межами с. Надлиманське Овідіопольського р-ну Одеської області, де у приватному порядку здійснював діяльність з надання послуг у рибальстві на р. Дністр, тоді як метою створення Ніжньодністровського національного природного парку згідно Указу Президента України №1033/2008 від 12.11.2018 року є збереження, відтворення та раціональне використання типових та унікальних природних комплексів пониззя річки Дністра, а одним з обов`язків ГО «МР «Придністровське» є проведення заходів з відтворення рибних запасів.

Факт незаконного самовільного зайняття ділянки саме громадянином ОСОБА_1 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .В ОСОБА_5 , ОСОБА_6

12.01.2016 року слідчим Овідіопольського ВП Вєлєвим ОСОБА_7 спільно із державним інспектором сектору оперативного контролю Держекоінспеції в Одеській області Потульським О.М. та громадянським інспектором з охорони довкілля Держекоінспеції в Одеській області ОСОБА_8 . ОСОБА_9 . проведено огляд самовільно зайнятої ОСОБА_1 земельної ділянки розміром 136 м. (упродовж річки) х 95 м. (від урізу води р. Дністр), розташованої на 9-му км берегу р. Дністр (колишній «Старий порт») за межами с. Надлиманське Овідіольського р-ну Одеської області, де в ході огляду капітальних будівель на зайнятій земельній ділянці не виявлено.

На підставі запиту слідчого Державною екологічною інспекцією в Одеській області проведено розрахунок збитків, спричинених внаслідок незаконного зайняття ОСОБА_1 вищезазначеної земельної ділянки, сума яких складає 29 826,60 грн.

Таким чином з наведених у постанові від 08.06.2016 р. про закриття кримінального провадження №0003262 від 16.12.2015 р. обставин можна зробити висновок про факт самовільного зайняття ОСОБА_1 09.06.2016 року, у порушення вимог Земельного кодексу України та ст.21 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України", земельної ділянки на території Нижньодністровського національного природного парку, на 9 км берегу річки Дністер, за межами с. Надлиманське Овідіопольського району Одеської області, а також його причинного зв`язку з заподіяною навколишньому природному середовищу шкодою.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не були взяті до уваги, обставини, викладені в постанові слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 08.06.2016 р. про закриття кримінального провадження №0003262 від 16.12.2015 р., при тому, що відмовляючи в позові за недоведеністю, суд критичної оцінки встановленим постановою фактам оцінки не дав. Також у матеріалах справи відсутні будь які заяви щодо сумніву відповідача у достовірності документів, наданих позивачем на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві. Окрім цього, апеляційним судом було оглянуто матеріали закритого кримінального провадження №0003262, зміст якого відповідає обставинам, викладеним у вищенаведеній постанові слідчого. Таким чином висновок суду першої інстанції щодо відсутності належних та допустимих доказів вини відповідача у заподіянні шкоди є необґрунтованим, оскільки не відповідає обставинам справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 Положення про Державну екологічну інспекцію в Одеській області, Держекоінспекція України входить до органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно п. 6 розділу II Положення про Державну екологічну інспекцію в Одеській області затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 28.09.2017 р. за № 652, Держекоінспекція має право розраховувати розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Відповідно до здійсненого державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області розрахунку збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки на території Нижньодністровського національного природного парку, сума заподіяної шкоди становить 29 826,60 грн.

Як вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення у матеріалах справи, ОСОБА_1 13.05.2019 року було отримано копію позовної заяви (а.с. 32), надано до суду першої інстанції заяву про розгляд справи за його відсутністю, інших клопотань чи заяв від відповідача не надходило.

06.12.2019 року відповідачем було отримано копію апеляційної скарги. Проте протягом апеляційного розгляду справи від відповідача також не надходило жодних клопотань, зокрема щодо незгоди із наданим Держекоінспекцією розрахунку суми заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що, висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову про стягнення шкоди є помилковим, а вимоги Державної екологічної інспекції в Одеській області про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області - Кардаша Володимира задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Державної екологічної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь на користь ОСОБА_10 суму шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, нанесених Державі ОСОБА_11 у розмірі 29 826 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 60 (шістдесят) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Державної екологічної інспекції в Одеській області судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

04.06.2020 року м. Одеса