ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/987/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/656/19 Категорія: 302090000 Фролов О. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року : м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., за участю секретаря Торопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Фролова О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Урочище Журавське», Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання договору оренди недійсним, -

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Урочище Журавське», Тальнівської районної державної адміністраціїЧеркаської області ( далі - Тальнівської РДА), мотивуючи позовні вимоги тим, що 25 квітня 2019 року та 15 травня 2019 року він звертався до ТОВ «Урочище Журавське» із заявою про погодження землекористувача щодо вилучення земельної ділянки, яка перебуває в оренді у останнього. Вказані листи 22 травня 2019 року повернулись за зворотною адресою.

Позивач вважав, що з цієї дати договір оренди землі № 198 від 01 червня 2012 року стає перешкодою для реалізації його права власності на землю, гарантованого ст. 14 Конституції України та обмежує його права, тому у відповідності до вимог ст. 27 ЦК України вказаний правочин є нікчемним.

Посилаючись на вказані доводи ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір оренди землі № 198 від 01 червня 2012 року, укладений між Тальнівською РДА та ТОВ «Урочище Журавське», зареєстрований у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області у Державному реєстрі земель від 26 вересня 2012 року за № 07034.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до залишено без задоволення.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував відсутністю будь-яких обставин, які б вказували на порушення прав позивача передачею в оренду ТОВ «Урочище Журавське» земельної ділянки на підставі оспореного позивачем договору оренди.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази для визнання договору оренди землі недійсним.

Не погоджуючись з вказаним рішенням районного суду ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати як незаконне, необґрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги вказав на те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, недоречно та протиправно виходив лише із однієї підстави визнання правочину недійсним, хоча апелянтом не ставилось під сумнів питання недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 -3 , 5, 6 ст. 203 ЦК України. При цьому суд не врахував вимоги ч. 2 ст. 15 ЦК України, на яку посилався позивач в позовній заяві.

Також судом не вірно зазначено, що позивач не звертався в установленому порядку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, оскільки відповідно до ст. 118 ЗК України, для отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності, крім клопотання, необхідно долучити погодження землекористувача. Тобто звернення до відповідного органу виконавчої влади було б передчасним.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Урочище Журавське» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 повністю, оскільки вимоги апеляційної скарги необґрунтовані.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 01 червня 2012 року між Тальнівською РДА в особі голови райдержадміністрації ОСОБА_2 та ТОВ «Урочище Журавське» було укладено договір оренди землі № 198 , відповідно до умов якого райдержадміністрація надала ТОВ «Урочище Журавське» в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 167,9428 га із земель державного земельного запасу (рілля), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на 1 рік з 01 квітня 2012 року по 31 березня 2013 року за межами населеного пункту в адмінмежах Кривоколінської сільської ради.

Невід`ємними частинами вказаного договору є: розрахунок орендної плати, кадастровий план земельної ділянки, акт приймання-передачі об`єкта оренди.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Вказаний договір оренди землі зареєстрований у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26 вересня 2012 року за номером 07034. В подальшому вказаний договір, згідно його умов, продовжувався сторонами за взаємною згодою.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 вважав вказаний вище договір оренди нікчемним на підставі ст. 27 ЦК України.

В обґрунтування послався також на ст. 14 Конституції України та ст. 118 ЗК України, згідно з якою громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації. Зазначив, що договір оренди землі є перешкодою для реалізації його права на отримання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особимати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним.

Правовий акт Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб не може обмежувати можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, крім випадків, коли таке обмеження передбачено Конституцією України.

Отже вказана норма стосується загального принципу заборони обмеження правоздатності правочинами. Тобто цивільна правоздатність фізичної особи, як здатність мати цивільні права та нести обов`язки, не може бути обмежена з волі окремих осіб різними правочинами або правовими актами.

У даному спорі мова іде про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладання якого, за твердженням позивача, порушує його право на отримання у власність частини спірної земельної ділянки.

Статтею 14 Конституція України гарантовано право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Кожен громадянин України, згідно із положеннями п. «б» ч.1 ст. 81 ЗК України, може набути право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності.

Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною шостою статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Уклопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб)

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 до відповідного органу місцевого самоврядування із відповідним клопотання не звертався. Також встановлено, що позивач до ТОВ «Урочище Журавське» письмово звертався із заявою від 25 квітня 2019 року та аналогічною заявою від 15 травня 2019 року , в яких просив надати погодження землекористувача щодо вилучення земельної ділянки, окресленої на доданих графічних матеріалах, для подальшого її одержання у власність ОСОБА_1 .

При цьому позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження наявності у нього будь-яких прав на земельну ділянку (закріплено право третіх осіб), що перебуває у користуванні ТОВ «Урочище Журавське» на підставі договору оренди.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на дані правовідносини не поширюються вимоги ст. 27 ЦК України.

Щодо визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 13 Законом України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 вказаного Закону передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Статтею 20 Закону № 161-XIV передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. ст. 638, 640 ЦК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони, а саме: Тальнівська РДА та ТОВ «Урочище Журавське» досягли згоди з усіх істотних умов договору і уклали договір оренди землі № 198 , який був зареєстрований відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», тому колегія суддів погоджується, що відсутні підстави для визнання оспорюваного договору оренди недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Передбачених вказаними нормами підстав для визнання договору оренди недійсним не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-1952сво18), а також у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 703/183/15-ц (провадження № 61-19984св18).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не є стороною правочину, як і не є заінтересованою стороною, не надав суду будь-яких доказів на підтвердження прав на земельну ділянку, тому у нього відсутні підстави для звернення до суду для захисту його прав шляхом визнання договору оренди недійсним.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апелянта про те, що ТОВ «Урочище Журавське», як землекористувач, не надав своє погодження позивачу на виділення йому відповідної земельної ділянки для її приватизації у майбутньому.

ОСОБА_1 дії відповідача в цій частині не оскаржував, а ненадання такого погодження не може бути свідченням порушення прав позивача оскарженим ним договором оренди землі № 198 від 01 червня 2012 року.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що вказаний договір оренди землі укладений з дотриманням встановленого законом порядку та згідно діючого на той час чинного законодавства, а вимоги позивача стосуються визнання договору, який не порушує його права, тому суд першої інстанцій прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання договору оренди недійсним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові з підстав недоведеності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 червня 2020 року.

Судді