Справа № 300/642/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача : Готри Т.Ю.,

суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,

за участі секретаря судових засідань: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2019 року, ухвалене суддею Вотьканичем В.А.,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 27.10.2006, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 4 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, свою повну проінформованість про умови кредитування в банку, що стверджується її підписом у заяві.

Однак, відповідачка своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 13 червня 2019 року у неї виникла заборгованість в розмірі 50 662,27 грн, з яких: 16 340,93 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 29 732,66 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 1 700,00 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 1 000 грн, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 2 388,68 грн штраф (процентна складова).

Посилаючись на те, що відповідачка в добровільному порядку сплатити вказану заборгованість відмовляється, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.10.2006 в розмірі 50 662,27 грн та судові витрати в розмірі 1 921 грн за сплату судового збору.

Заочним рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити. Вказує на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність договірних відносин між сторонами. Укладаючи кредитний договір сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, у зв`язку з чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. Зі змісту заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг убачається, що вони містять усі істотні умови договору про надання фінансових послуг. Вважає, що є всі підстави для стягнення заборгованості з відповідача, оскільки укладений між ними договір ніким не оспорений, розмір заборгованості, отримання коштів, ознайомлення з Умовами і правилами, Тарифами відповідач не заперечувала. Навпаки, ОСОБА_1 користувалася коштами, частково сплачувала кошти на погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, а також підтверджує факт наявності кредитних правовідносин та визнання відповідачем умов договору.

У судовому засіданні представник АТ КА «ПриватБанк» ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому її неявка, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд уважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту укладення між сторонами кредитного договору і передбачених законом підстав для стягнення з відповідачки кредитної заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з додержанням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судом установлено, що гідно з пунктом 1.7 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

З оглянутої судом анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у банку від 13.11.2006 слідує, що ОСОБА_1 ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ КБ «Приватбанк» виявила бажання отримати кредитний ліміт у розмірі 2 500 грн, строк дії якого відповідає строку дії карти.

З доданих до позовної заяви двох розрахунків заборгованості, якими позивач обґрунтовував свої вимоги вбачається, що станом на 13 червня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 50 662,27 грн, з яких: 16 340,93 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 29 732,66 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 1 700,00 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 1 000 грн, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 2 388,68 грн штраф (процентна складова), які підписані представником Приватбанку без зазначення будь-яких даних, що його ідентифікують (а.с.5-10).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

У пункті 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку передбачено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

Положеннями статтей 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом установлено, що 13 листопада 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

До підписання цієї заяви відповідачці 27.10.2006 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до жовтня місяця включно 2009 року, що стверджується доданою до апеляційної скарги довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.58).

У заяві від 13.11.2006 зазначено, що дія кредитного ліміту відповідає строку дії картки (з 27.10.2006 по жовтень місяць включно 2009 року).

Проте з довідки доданої банком до апеляційної скарги слідує, що ОСОБА_1 13.06.2014, майже через п`ять років після закінчення дії першої кредитної картки, було видано іншу кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до січня місяця включно 2018 року (а.с.58), без відповідної заяви про це відповідача та укладення кредитного договору.

Також апелянтом до апеляційної скарги додано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с.57), відповідно до якої відповідачці неодноразово змінювався кредитний ліміт. Так, після закінчення строку дії кредитної картки (10/2009) банк неодноразово знижував ОСОБА_1 кредитний ліміт, зокрема до 20,00 грн, який згодом 14.10.2013 збільшив до 4 000,00 грн, а 10.02.2016 до 11 250,00 грн. Тобто, збільшення кредитного ліміту відповідачці відбувалося поза межами строку дії кредитної картки (27.20.2006 по 10/2009).

Окрім цього, анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору з наданням кредитного ліміту в розмірі 4 000 грн, а також на умовах, обумовлених у позові.

Крім того позивач не надав підписаних відповідачкою Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Також АТ КБ «ПриватБанк» не надав доказів на підтвердження видачі відповідачці типу кредитної картки та розміру наданого їй кредиту, а тому перевірити розмір нарахованих їй сум боргу, процентів та штрафних санкцій не є можливим.

Надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору.

За наведених вище обставин, колегія суддів уважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (за твердженням позивача 27.10.2006) до моменту звернення до суду із указаним позовом (30.07.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

А тому без надання суду належних доказів про укладення між сторонами кредитного договору чи договору приєднання з конкретними запропонованими відповідачу Умовами та Правилами банківських послуг, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Окрім цього, в справі наявна лише складена працівником банку та підписана ОСОБА_3 анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПриватБанк». Пам`ятка клієнта (довідка про умови кредитування) в справі відсутня.

Отож, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то в Пам`ятці клієнта (довідці про умови кредитування) поряд зі змістом анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають процентну ставку за кредитом, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань тощо. Зазначене узгоджується зі змістом, зокрема, п.п. 1.1.1.33., 1.1.6.1.-1.1.6.2.2. Умов і Правил, за яким позичальник може приєднатися до Умов і Правил не в повному обсязі, про зміни в умовах кредитування банк повідомляє клієнта і в разі, якщо одностороння зміна цих умов неможлива, передбачається підписання необхідних документів у банку, та узгоджується із нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов.

З урахуванням наведеного, відповідачка повинна була ясно, в передбаченій законом, у даному випадку письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору з індивідуальними умовами кредитування, шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 3, 4, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обов`язком саме кредитора сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ст. 641 ч. 1 ЦК України).

Ці вимоги закону не були виконані, що позивачем не спростовано.

Таким чином, у справі відсутній кредитний договір від 27.10.2006 б/н, оскільки наявні документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір, тож сторони не уклали договір у формі, що її визначив сам позивач. За наведених вище обставин, у справі не можна зробити однозначного висновку ані про момент укладання кредитного договору як такий, якщо на факті його укладання наполягає позивач, а, отже, не можна визначити із належною точністю і певністю момент і підставу виникнення спірних правовідносин, ані про умови надання коштів.

Відсутність доказів дотримання належної письмової форми кредитного договору має наслідком його нікчемність, а також відсутність правової підстави для пред`явлення банком позову про стягнення боргу, що виник саме з такого договору та на погоджених сторонами умовах. На час розгляду справи судом немає можливості встановленим порядком безспірно з`ясувати умови, на яких були надані банком кошти відповідачці, зокрема, щодо відсотків, комісій, відповідальності за порушення грошових зобов`язань, які у відповідній частині впливають на сукупну вартість кредиту, належать до істотних умов кредитного договору.

Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, на підтвердження чого позивачем до позовної заяви додано розрахунки заборгованості відповідачки, відповідно до яких у ОСОБА_1 станом на 13 червня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 50 662,27 грн, - не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата платежів відповідачкою не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин. Нарахування та пред`явлення до стягнення елементів боргу, що ґрунтуються на факті укладення кредитного договору, за таких умов безпідставне.

За таких обставин, позов про стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідними її елементами був пред`явлений з підстав, що не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, вимоги не були належним чином обґрунтовані та не були доведені. Оскільки факт укладання сторонами кредитного договору є підставою позову та визначальним доводом позову і апеляції і цей факт при апеляційній перевірці судового рішення не був доведений, усі похідні від такого факту доводи, розрахунки та міркування не можуть бути враховані та не можуть тягти задоволення позову.

Таким чином, апеляційний суд уважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до статті 375 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Воловецького районного суду від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 червня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: