Провадження № 4-с/760/106/20
В справі № 760/3343/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Шпори М.М.

представника заявника- ОСОБА_2 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Хам`яка В.О., заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «КБ »Надра» про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, суд

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Хам`яка В.О. і просить:

- визнати протиправним рішення державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Хам`яка В. О. щодо відкриття виконавчого провадження № 59606141;

- зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Хам`яка В. О. скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 25 липня 2019 року.

Посилається на те, що рішенням Апеляційного суду м. Києва було стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість по тілу кредиту в сумі 4 790,04 дол. США, що становить 61 806,38 гр., відсотки за користування кредитними коштами в сумі 1 092,26 дол. США, що становить 14 093, 58 гр., комісію в сумі 1 135, 38 дол. США, що становить 14 649,95 гр., пеню в сумі 14 331,75 гр.

Рішення вступило в законну силу 14 липня 2016 року.

Виконавчий документ було видано 14 липня 2016 року, який мав бути направлений на виконання до 14 липня 2017 року.

Державному виконавцю Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Хам`яку В. була подана заява про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження у зв`язку з пропущенням стягувачем строку для пред`явлення документа до стягнення.

Відповідь на дану заяву було отримано 27 січня 2020 року, а тому строк на оскарження дій державного виконавця є пропущеним з поважних причин.

Зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» № 1404- VIII був прийнятий 02 червня 2016 року, набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

На момент видачі виконавчого документа діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 606- XIV в редакції від 12 червня 2016 року.

Вважає дії та постанову про відкриття виконавчого провадження державного виконавця незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Виходячи з цього, просить задовольнити скаргу.

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримав.

Державний виконавець, заінтересована особа, їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності державного виконавця та заінтересованої особи.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно вимог ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Хам`яка В. О. від 25 липня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59606141 з виконання виконавчого листа № 760/3906/15-ц, виданого 14 липня 2016 року на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредитному договору.

Постановою державного виконавця від 25 липня 2019 року накладено арешт на майно боржника.

/ а.с. 30; 40 /

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України « Про виконавче провадження» / в редакції Закону № 1404-VIII від 2 червня 2016 року/ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до п.1 розділу ХШ ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ цей Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", крім статей 8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно з пунктами 5,6,7 розділу ХШ виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що заява про відкриття виконавчого провадження стягувачем подана 03 липня 2019 року, тобто у встановлені законом строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В підпунктах 2,3 пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

З урахуванням цього, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Крім того, при вирішенні скарги суд також враховує наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02 січня 2011 року зазначено,що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права.

Щодо України ці проблеми пов`язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

Крім того, за змістом Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Виходячи з викладеного вище, ухилення заявника, як боржника в виконавчому провадженні, від виконання рішення суду, наявність невиконаних боргових зобов`язань перед банківською установою, суд вважає, що дії державного виконавця, направлені на його виконання та забезпечення прав стягувача при вчиненні виконавчих дій, відповідали вимогам закону, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.19, 30, 129 Конституції України, ст.ст.1, 2, 5,12, 14, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2,10,12,76-81,258,259,447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Хам`яка В.О. про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 06 липня 2020 року.

Суддя: Л.А.Шереметьєва