КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/5075/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/72581/17-ц

17 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Олійника В.І.

- Желепи О.В.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Ільєвої Т.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення суми страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення суми страхового відшкодування.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 04 лютого 2015 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди помер її батько ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Наталівської сільської ради Новоград-Волинського району, Житомирської області. Згідно спадкової справи № 237/2015, заведеної Новоград-Волонською державною нотаріальною конторою, вона є спадкоємцем померлого.

Автомобіль VOLVO FH 42, державний номер НОМЕР_1 , водій якого скоїв ДТП був застрахований в ТДВ СК «Альфа-Гарант», поліс АІ 0623164 .

Вказувала на те, що 22 червня 2017 року вона звернулася до відповідача з заявою про виплату їй належних сум страхового відшкодування, до якої додала: фотокопію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , фотокопію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , фотокопію паспорта ОСОБА_1 , фотокопію листа державного нотаріуса від 21 липня 2015 року; довідку про навчання; фотокопію постанови слідчого управління МВС України в Житомирській області про закриття кримінального провадження; довідку з Новоград--Волинської нотаріальної контори, фотокопію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; фотокопію картки платника податків ОСОБА_1 , накладну від 05.02.2015 року про витрати на поховання; накладну від 06.02.2015 року про витрати на поминальний обід; накладну від 07.03.2015 року про витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника.

15 серпня 2017 року вона отримала відповідь від відповідача про те, що відповідальність страховика за даним випадком не настає.

Зважаючи на наведене, позивачка з урахуванням збільшення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь неоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 14 616,00 грн., кошти на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 4800,00 грн.; витрати на поховання в розмірі 6 793,00 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) за період з 22.06.2017 по 28.11.2018 року у розмірі 56 382,57 грн. (а.с. 47-50).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про стягнення суми страхового відшкодування залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, не врахувавши, що ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить вичерпний перелік випадків, коли шкода не відшкодовується, при цьому вказана стаття не містить пункту, за яким шкода не відшкодовується через дії потерпілого, які стали причиною створення аварійної обстановки.

Вказувала на те, що п. 5 ст. 1187 ЦК України визначає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В даному випадку темна пора доби, дощ та порушення правил дорожнього руху з боку потерпілого не можна назвати непереборною силою, бо немає зовнішнього чинника стосовно джерела підвищеної небезпеки, який є основною причиною виходу джерела підвищеної небезпеки з-під контролю його володіння, а тому дії водія автомобіля, який скоїв наїзд на її батька, слід вважати грубою необережністю, що дає підстави для виплати позивачці суми страхового відшкодування з боку відповідача.

03 березня 2020 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» просило, відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року - залишити без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є надуманими, тому не підлягають задоволенню. Зазначало, що відповідно до ч. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. З огляду на зазначене, вважало, що відповідач не має жодних правових підстав для виплати позивачу коштів за полісом № АІ/ обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тому керуючись п.п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ СК «Альфа-Гарант» правомірно відмовило у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 2014 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є VOLVO FH 42, державний номерний знак НОМЕР_1 .

04 лютого 2015 року на 231 км дороги Київ-Чоп поблизу АЗС с. Наталівка Новогра-Волинського району Житомирської області, за участю забезпеченого транспортного засобу VOLVO FH 42, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом й номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 та велосипедиста ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої помер батько позивача - ОСОБА_2 .

Згідно спадкової справи № 237/2015, заведеної Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою, позивач є спадкоємицею померлого.

26 червня 2015 року постановою слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області старшого лейтенанта міліції Скачова С.П. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000023 від 04.02.2015 року, закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

22 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, проте листом від 04.08.2017 року ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог, враховуючи, що постановою про закриття кримінального провадження встановлено, що саме дії велосипедиста ОСОБА_2 стали причиною створення аварійної обстановки, тобто вказані обставини свідчать про відсутність правових підстав з якими законодавець покладає обов`язок на ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 за полісом № АІ/ обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 04 лютого 2015 року ОСОБА_5 , керуючи автомобілем VOLVO FH 42, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом й номерний знак НОМЕР_3 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 , який у результаті отриманих травм помер.

За фактом ДТП СУ УМВС України в Житомирській області винесено постанову від 26.06.2015 року про закриття закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

26 жовтня 2014 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є VOLVO FH 42, державний номерний знак НОМЕР_1 . Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100 000,00 грн.

У постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що проведеною по матеріалам досудового розслідування судово-автотехнічною експертизою № 3/236 від 08.05.2015 року встановлено, що безпечна швидкість руху автомобіля VOLVO FH 42Т, р/н НОМЕР_1 за умов видимості дороги складає 68,8 км/год. У даній дорожній обстановці водієві автомобіля VOLVO FH 42, р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_5 необхідно було діяти відповідно до вимог пп. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору в діях водія вбачається невідповідність вимозі п. 12.2 ПДР України. (а.с. 12-13)

Проведеною по матеріалам досудового розслідування судово-автотехнічною експертизою № 3/358 від 23.06.2015 встановлено, що в умовах даної події, водій автомобіля VOLVO FH 42Т, р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , рухаючись із допустимою швидкістю не мав би технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста, шляхом своєчасного застосування термінового гальмування з метою зниження швидкості до попутно рухаючої перешкоди велосипедиста, з моменту виникнення небезпеки для руху. З технічної точки зору, в причинному зв`язку з створенням аварійної обстановки й виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, є - наявність на проїзній частині дороги в темний час доби, рухомого, нічим не позначеного (малопомітного) велосипедиста, видимість якого значно менша відстані, необхідної для своєчасного зниження швидкості до попутно рухаючої перешкоди велосипедиста. (а.с. 13)

У зв`язку зі смертю потерпілого внаслідок ДТП позивачці завдано майнової та моральної шкоди.

Майнова шкода полягає у витратах на організацію та здійснення поховання ОСОБА_2 , на підтвердження чого позивачка надала накладну № 175 від 07.03.2015 року, накладну № 205 від 06.02.2015 року, накладну від 29.08.2017 року (а.с. 5, 6, 7).

Так, згідно накладної № 175 від 07.03.2015 року, ОСОБА_1 сплатила 4 800, 00 грн. за: деталі пам`ятника, художні роботи та установку пам`ятника.

Згідно накладної № 205 від 06.02.2015 року, ОСОБА_1 сплатила 3 500 грн. за поминальний обід.

Згідно накладної від 29.08.2017 року, ОСОБА_1 сплатила 3 293,00 грн. за речі необхідні для поховання ОСОБА_2 .

В результаті смерті ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 , яка є його донькою зазнала моральних страждань.

Згідно відповіді ТДВ СК «Альфа-Гарант» від 04 серпня 2017 року, товариство повідомило Ковальчук Л.В. про те, що у постанові про закриття кримінального провадження від 26.06.2015 року, наданій до справи стосовно ДТП, що мала місце 04.02.15 за участю водія «VOLVO», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , та внаслідок якої загинув ОСОБА_2 зазначається наступне: «Порушення велосипедистом ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України стало причиною створення аварійної обстановки для руху водієві ОСОБА_5 ». Тому, дане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_5 , складу кримінального правопорушення. Це означає, що вини водія «VOLVO», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 у ДТП, в якому загинув ОСОБА_2 - немає, тому відповідальність Страховика за даним випадком - не настає.

Відповідно до ст.. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до частини першої статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, завданої життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2 Закону)

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3.)

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 Закону).

Крім того, пунктом 27.3 Закону визначено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши неведені вище норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що страховик у силу вимог статей 23, 27 Закону, статті 1200 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачці шкоду, завдану смертю потерпілого, витрати на поховання і спорудження надгробного пам`ятника, а також моральну шкоду.

Таким чином, з ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди у розмірі 43 848 грн. (36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі х 1218) та витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 11 593,00 грн. (4800+3500+3293 = 11593 грн.).

Крім того, з ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 моральна шкода у розмірі 14 616,00 грн. (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі * 1218 грн.)

Враховуючи зазначене, ТДВ СК «Альфа-Гарант» безпідставно відмовив ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на поховання і спорудження надгробного пам`ятника, а також моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, пославшись на те, що вини водія VOLVO FH 42Т, р/н НОМЕР_1 ОСОБА_5 у ДТП, в якому загинув ОСОБА_2 - немає, тому відповідальність Страховика за даним випадком - не настає.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки, страховик безпідставно відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з нього на користь позивачки пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, в межах заявлених нею вимог.

Розрахунок пені здійснюється за формулою: (пеня) = сума боргу х подвійна облікова ставка НБУ % х кількість днів : 365 днів

22.06.2017 - 26.10.2017 = 70 057 грн. х 25% х 127 : 365 = 6 093,99 грн.

27.10.2017 - 14.12.2017 = 70 057 грн. х 27% х 49 : 365 = 2 539,33 грн.

15.12.2017 - 25.01.2018 = 70 057 грн. х 29% х 42 : 365 = 2 337,79 грн.

26.01.2018-01.03.2018 = 70 057 грн. х 32% х 35 : 365 = 2 149,69 грн.

02.03.2018 - 12.07.2018 = 70 057 грн. х 34% х 133 : 365 = 8 679,39 грн.

13.07.2018 - 06.09.2018 = 70 057 грн. х 35% х 56 : 365 = 3 761,96 грн.

07.09.2018-28.11.2018 = 70 057 грн. х 36% х 82 : 365 = 5 665,98 грн.

Таким чином, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 31 225,13 грн.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування шкоди 43 848 грн., на відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника 11 593,00 грн., на відшкодування моральної шкоди 14 616,00 грн., та пені у розмірі 31 225,13 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 чт. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відтак, враховуючи що позов та апеляційна скарга задоволені частково, позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1772,43 грн.

Керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 на відшкодування шкоди - 43 848 грн., на відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника - 11 593,00 грн., на відшкодування моральної шкоди- 14 616,00 грн., пеню - 31 225,13 грн..

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на користь держави судовий збір у розмірі 1772,43 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 червня 2020 року.

Головуючий: Судді: