КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 361/2479/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6716/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Радзівіл А.Г., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Броварська міська рада Київської області про зобов`язання ліквідації самочинних забудов, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, уточнивши який зазначила, що вона є власником будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 14 квітня 2004 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 квітня 2004 року, та державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ №182242 від 19 липня 2006 року з планом меж земельної ділянки.

Поряд з нею проживають сусіди ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 , які не запитавши дозволу сусідів встановили на землі загального користування (проїзді) дві вигрібні ями, які не обладнані захисними покриттями згідно правил безпеки та можуть завдати шкоди як здоров`ю людини так і майну. Так, 06 лютого 2016 року о 17 год. 30 хв. здійснюючи рух заднім ходом на автомобілі «DaihatsuMateria» р.н. НОМЕР_1 , наїхала переднім лівим колесом на металевий люк, який від наїзду відкрився та вдарив по пластиковій накладці лівого порогу автомобіля, оскільки він вбудований самовільно відповідачами без дотримання правил безпеки, у результаті чого було пошкоджено автомобіль. Документами, які підтверджують дане ДТП є: протокол від 22 лютого 2016 року, пояснення позивача від 22 березня 2016 року, схема місця пригоди від 06 лютого 2016 року, довідка інспектора Броварського відділення поліції від 06 лютого 2016 року, та висновок про результати перевірки по заяві від 09 березня 2016 року. Звертала увагу на те, що 09 лютого 2016 року позивач звернулась до ТОВ «Автогарант АВ» для ремонту автомобіля та заплатила за його відновлення суму у розмірі 3 611,00 грн.

Також зазначила, що даний випадок стався через незаконне будівництво вигрібної ями та паркану, які побудовані відповідачами незаконно з порушенням протипожежних вимог нормативних актів та на землі загального користування. Безперешкодно виїхати зі свого подвір`я позивач не має можливості, так як паркан сусідів за адресою: АДРЕСА_2 , становить велику перешкоду.

Вказувала, що 06 листопада 2003 року отримала відповідь за своїм зверненням від МНС України в Київській області Головного Управління пожежної безпеки 2-й загін державної пожежної охорони м. Бровари з приводу вищевказаної самовільної забудови, де було роз`яснено, що паркан по АДРЕСА_2 , збудовано з порушенням протипожежних вимог, так як проїзд до будинку по АДРЕСА_1 від паркану земельної ділянки по АДРЕСА_2 становить 3,0 м., що є менше будівельних норм.

У 2004 році незаконно встановлений паркан було знято та засипано вигрібну яму, але через деякий час і паркан, і яма були знову відновлені та продовжують заважати безпечному користуванню проїздом по вулиці.

Зазначала, що за її зверненнями до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю щодо незаконного встановлення вигрібної ями на землі загального користування було роз`яснено, що мешканці садиби по АДРЕСА_2 зобов`язуються засипати вигрібну яму на проїзді спільного користування та влаштувати її на своїй земельній ділянці, але такі дії відповідачами не виконані.

За таких обставин, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ліквідувати з території загального користування по АДРЕСА_3 ями мешканців будинку по АДРЕСА_2 , які розташовані на відстані 4 м та 16,5 м від гаража позивача; зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести незаконно збудований металевий паркан довжиною 8,7 м по АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 5 522,00 грн. згідно коефіцієнта інфляції; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь судовий збір (т. 1 а.с. 2-6, 32-37, т. 2 а.с. 163-164).

Заступник міського голови Броварської міської ради Київської області Голубовський Г.П. подав до суду пояснення, в яких підтримав позовні вимоги в повному обсязі (т. 1 а.с. 158-159).

Представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Ярмоленко А.М. подав до суду відзив на позовну заяву, на обґрунтування якого зазначив, що відповідачі у справі не визнають позовні вимоги ОСОБА_1 , вважають їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки викладені у позові обставини є цілком надуманими та заявленими з пропуском строку, а тому суд повинен відмовити у його задоволенні повністю чи залишити без розгляду, так як даний спір між сторонами вже існує з 2004 року, і це підтверджується матеріалами справи, однак, позивач з 2004 року жодного разу до суду не зверталася (т. 1 а.с. 212-219).

10 травня 2018 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Ярмоленко А.М. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивач посилається на порушення її прав у період 2004-2007 років, проте, до суду з таким позовом раніше не зверталася (т. 2 а.с. 41).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Броварська міська рада Київської області про зобов`язання ліквідувати з території загального користування по АДРЕСА_4 , розташовані на відстані 4 м та 16,5 м від гаража, про зобов`язання ОСОБА_2 знести незаконно збудований металевий паркан довжиною 8,7 м по АДРЕСА_2 та стягненні матеріальної шкоди у розмірі 5 522,00 грн. згідно коефіцієнта інфляції та моральної шкоди відмовлено (т. 2 а.с. 204-213).

Не погодившись з рішенням районного суду, 05 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та ухвали нове, яким зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ліквідувати на території загального користування по АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 , розташовані на відстані 4 м та 16,5 м від гаража; зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести незаконно збудований паркан, довжиною 8,7 м по АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 5 522,00 грн.

На обґрунтування скарги зазначила, що будівництво вигрібних ям виконано мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_2 без належного дозволу, проектної документації, не у відповідності до будівельних норм. Встановлення відповідачами паркану та вигрібних ям на проїзді загального користування та зменшення проїзду порушує її права, оскільки вона не може користуватись проїздом на земельній ділянці загального користування. Вказане свідчить про факт порушення мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_2 правил добросусідства, що спричиняє їй моральні страждання (т. 2 а.с. 222-226).

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Ярмоленко А.М. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ОСОБА_1 була сповіщена телефонограмою, що забезпечує фіксацію такого повідомлення (т. 3 а.с. 5-17)

До суду апеляційної інстанції надійшло електронне повідомлення від імені адвоката Доричева Л.Л. (за відсутності даних ідентифікації особи заявника) в якому від імені (без підпису) ОСОБА_1 заявлено про відкладення розгляду справи з посиланням на наявність карантинних заходів та проханням не призначати справу 12, 15, 16 і 17 червня 2020 року, а також не призначати справу на 02, 15, 29 липня 2020 року (т. 3 а.с. 18-19).

Апеляційне провадження у цій справі відкрито 06 квітня 2020 року і з цього часу справа перебуває на розгляді в апеляційному суді.

Під час дії карантину, встановленого постановою КМ України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до положень пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України був продовжений строк розгляду апеляційної скарги і розгляд справи 14 травня 2020 року був відкладений і призначений на 11 червня 2020 року.

Постановою КМ України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» з 22 і 25 травня та з 01 і 10 червня 2020 року визначено послаблення протиепідемічних заходів, зокрема, відкрито рух міжміського (Київської області) і міського (Києва) транспорту, відсутні і обмеження щодо явки до суду і проведення судових засідань (із дотриманням встановлених законодавством протиепідемічних правил).

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Ярмоленко А.М. заперечував відкладення розгляду справи, зазначав, що за відсутності перешкод з`явився до суду, вважав клопотання необґрунтованим та спрямованим на затягування строків розгляду справи (т. 3 а.с. 23-25).

Поряд з цим до суду не надано доказів повноважень адвоката Доричева Л.Л. представляти інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, термін дії наданої до районного суду довіреності сплив ще 13 червня 2017 року і нової довіреності до суду не надано, а ордер із витягом з Договору про надання правової допомоги був виданий на представництво інтересів лише в суді першої інстанції (т. 1 а.с. 77, 210-211 т. 2 а.с. 42).

Не надано до суду і будь-яких відомостей про неможливість явки осіб, які беруть участь у справі, за станом здоров'я (перебування на самоізоляції, обсервації тощо).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 березня 2004 року згідно договору дарування житлового будинку ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар, житловий будинок АДРЕСА_1 , та має наступні характеристики: житловий будинок шлакоблочний, позначений за планом земельної ділянки літерою «А-1», з будівлями та спорудами: сарай - позначений за планом земельної ділянки літерою «Б», погріб, позначений за планом земельної ділянки літерою «В», вбиральня, позначена за планом земельної ділянки літерою «Г», гараж, позначений за планом земельної ділянки літерою «Д». Земельні ділянка по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться житловий будинок є у користуванні дарувальника (т. 1 а.с. 7).

Вказана обставина також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Броварським бюро технічної інвентаризації від 14 квітня 2004 року, номер запису 5057, в книзі 23 (т. 1 а.с. 8).

Земельна ділянка, на якій знаходиться будинок АДРЕСА_1 , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 182242, виданого 19 липня 2006 року на підставі рішення сесії Броварської міської ради № 893-43-04 від 26 січня 2006 року, належить на праві власності ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 9).

По сусідству у будинку АДРЕСА_2 проживають відповідачі.

Позивач звертаючись до суду з позовом зазначила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на території загального користування по АДРЕСА_3 незаконно облаштували вигрібні ями для мешканців будинку по АДРЕСА_2 , які розташовані на відстані 4 м та 16,5 м від гаража позивача та незаконно збудували металевий паркан довжиною 8,7 м по АДРЕСА_2 .

Так, в листі на ім`я ОСОБА_1 від 06 листопада 2003 року за № У71 зазначається, що 2-й загін державної пожежної охорони м. Бровари, розглянувши заяву про порушення протипожежних норм Виборовим в м. Бровари по АДРЕСА_1 та перевіривши факт на місці повідомило: згідно з п. 3.22 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» вимагається: - «до житлових та громадських будинків необхідно передбачати проїзди шириною 3,5 м, придатні для проїзду пожежних машин», а у наявності проїзд до житлового будинку по АДРЕСА_1 від паркану земельної ділянки гр. ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 становить 3,0 м, що менше нормативного. На підставі викладеного виходить, що паркан земельної ділянки гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 збудовано з порушенням протипожежних вимог нормативних актів, діючих в Україні (т. 1 а.с. 20).

У відповіді головного лікаря міському голові м. Бровари Антоненку В.О. від 24 травня 2004 року зазначено про те, що фахівцями райсанепідемстанції з виходом на місце розглянуто звернення ОСОБА_1 про будівництво сусідом, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , паркана та вигрібної ями. В результаті виходу на місце 24 травня 2004 року встановлено, що незаконно побудовані паркан та вигрібна яма ліквідовані (т. 1 а.с. 19).

Згідно відповіді Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю № 123 від 27 квітня 2005 року на звернення позивача зазначено, що мешканців садиби АДРЕСА_2 при затвердженні проекту на реконструкцію житлового будинку зобов`язано засипати вигрібну яму на проїзді спільного користування та влаштувати її на своїй земельній ділянці (т. 1 а.с. 18).

Листом від 31 березня 2016 року № 9-7-1068 та від 14 квітня 2016 року № 9-7-1351 Броварської міської ради Київської області ОСОБА_5 повідомлено про те, що сусіди по АДРЕСА_2 порушують вимоги містобудівного законодавства, про що буде повідомлено Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області для вжиття відповідних заходів (т. 1 а.с. 21).

Згідно відповіді Броварського РУ ГУ ДСНС України у Київській області від 18 липня 2016 року № 565 на адвокатський запит встановлено, що виїздом до житлового будинку по АДРЕСА_1 встановлено, що до житлового будинку ОСОБА_1 влаштовано проїзд в межах парканів земельних ділянок по АДРЕСА_5 АДРЕСА_6 , фактична мінімальна ширина проїзду становить близько 3,1 м, чим порушено допустиму ширину проїзду згідно п. 3.22 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно яких до житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин (т. 1 а.с. 69).

Згідно листа виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 06 червня 2016 року №9-7-1931 ОСОБА_1 було встановлено, що за інформацією Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області було проведено перевірку об`єкту будівництва по АДРЕСА_2 та встановлено, що ОСОБА_2 без документу, що надає право на виконання будівельних робіт на землях загального користування влаштовано вигрібну яму (септик), що є порушенням норм містобудівної діяльності, державних стандартів і правил, за фактом чого складено протокол про адміністративне правопорушення та надано припис з метою усунення порушень (т. 1 а.с. 70).

Так, відносно ОСОБА_2 були складені припис № С-2005/4 від 20 травня 2016 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, та протокол № З-Л-А-2005/2 від 20 травня 2016 року про адміністративне правопорушення (т. 1 а.с. 161-163).

З наданого на вимогу суду Броварським бюро технічної інвентаризації копії зведеного акту вартості будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 є житловий будинок, вигрібна яма, огорожа (т. 2 а.с. 62).

Зі схематичного плану земельної ділянки (викопіювання з плану кварталу) за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що вигрібна яма знаходиться на землі загального користування (проїзді) (т. 2 а.с. 62).

Стаття 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування в тому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Відповідно до ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Частиною 4 ст. 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізація відходів, тощо).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом «б», «ґ» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав,відшкодування заподіяних збитків.

Разом з тим, суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо вимог позивача про зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ліквідувати з території загального користування по АДРЕСА_3 ями мешканців будинку по АДРЕСА_5 , які розташовані на відстані 4 м та 16,5 м від гаража позивача і знести металевий паркан довжиною 8,7 м по АДРЕСА_2 слід зазначити наступне.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_2 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області та головного інспектора будівельного нагляду Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Плюща О.С. про визнання протиправними та скасування постанови та припису - задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області по справі про адміністративне правопорушення від 30 травня 2016 року за № А-3005/1; визнано протиправним та скасовано припис Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних норм, державних стандартів і правил від 20 травня 2016 року № С-2005/4 (т. 1 а.с. 240-246).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на вищезазначені постанову і припис, які скасовані адміністративним судом, як доказ вчинення відповідачами порушення будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Проте об`єктивних доказів (висновків будівельно-технічного, землевпорядного дослідження), які б свідчили про порушення відповідачами будівельних норм і правил, вимог земельного законодавства у цій справі до суду не надано, і сторони не заявляли в суді клопотань про призначення судової експертизи із вищенаведених питань.

Поряд з цим, набравшою законної сили постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2017 року (справа № 361/4660/16-а) встановлено, що замовником будівництва ОСОБА_1 без документу, що надає право на виконання будівельних робіт виконані будівельні роботи з реконструкції житлового будинку у АДРЕСА_1 чим порушені вимоги ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (т. 1 а.с. 164-165).

Доказів усунення допущених порушень самочинного будівництва і введення будинку в експлуатацію після проведеної реконструкції позивачкою не надано.

Проїзд до будинку позивачки проходить в межах парканів земельних ділянок по АДРЕСА_9 - АДРЕСА_6 , а позивачкою не наведено порушення норм земельного законодавства та охоронюваних законом прав і інтересів, зокрема, що саме дії відповідачів по встановленню паркану є неправомірними і призвели до звуження допустимої ширини цього проїзду.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 5 522,00 грн., з урахуванням коефіцієнта інфляції, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля металевою кришкою вигрібної ями.

З висновку від 09 березня 2016 року про результати перевірки по заяві ОСОБА_1 ЄО № 3289 від 23 лютого 2016 року встановлено, що 23 лютого 2016 року до Броварського ВП ГУ НП в Київській області надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 06 лютого 2016 року близько 17 год. 30 хв. за адресою: м. Бровари, вул. Стельмаха, біля будинку № 6 наїхавши на каналізаційний люк, пошкодила власний автомобіль марки «Daihatsu Materia» р.н. НОМЕР_2 , а саме було пошкоджено пластикову накладку лівого порогу. Сума матеріального збитку становить 3 600,00 грн. На думку заявниці причиною пошкодження автомобіля стало неправильне встановлення каналізаційного люку сусідами з будинку АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 11).

Інспектором Броварського відділення поліції ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 видана довідка про те, що 06 лютого 2016 року о 17 год. 30 хв. на вул. Михайла Стельмаха в м. Бровари внаслідок ДТП транспортний засіб автомобіль марки «Daihatsu Materia» р.н. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження: пошкоджена пластикова накладка лівого порога (т. 1 а.с. 14).

У матеріалах справи міститься схема місця ДТП (т. 1 а.с. 15).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «Daihatsu Materia» р.н. НОМЕР_3 є ОСОБА_6 , яка проживає за адресою АДРЕСА_7 (т. 1 а.с. 16).

Із рахунку за № КСК00000463/КСС00001242 від 09 лютого 2016 року, виданого майстром відділу кузовного ремонту ОСОБА_7 вбачається, що всього за рахунком ОСОБА_6 нараховано 3 611,00 грн. У рахунку міститься інформація, що він дійсний протягом трьох банківських днів. В разі несплати на протязі трьох робочих днів, суму буде змінено (т. 1 а.с. 17).

Колегія суддів погодилась з висновком суду, що наданий позивачкою вищезазначений рахунок від 09 лютого 2016 року не може бути визнаний доказом понесених витрат, а будь-яких інших фінансових документів підтверджуючих сплату позивачкою грошей до суду не надано і судом не встановлено.

Поряд з цим, колегія суддів визнала помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про стягнення майнової шкоди з підстав, що власником автомобіля є ОСОБА_6 , а не позивач справі ОСОБА_1 .

Так, відповідно до п 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 квітня 2019 року у справі № 910/14693/17.

Таким чином, ОСОБА_1 як законний володілець автомобіля має право вимагати відшкодування шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Проте у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що майнову шкоду завдано саме відповідачами, вини відповідачів рішенням суду не встановлено, та не доведено, що металева кришка вигрібної ями є власністю відповідачів. При цьому до суду не надано належних та допустимих доказів понесених витрат на ремонт автомобіля.

Тому помилковий висновок районного суду про відмову в позові ОСОБА_1 з підстав, що позивачка не є власником автомобіля не призвів до неправильного вирішення справи по суті спору та може бути виправлений шляхом його виключення з мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

Крім того, як встановлено судом і зазначено у вищевказаній постанові Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року, згідно з договором дарування об`єкту незавершеного будівництва від 03 квітня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 17221 даруватель ( ОСОБА_3 ) подарувала, а Обдарований ( ОСОБА_8 ) прийняв в дар об`єкт незавершеного будівництва номер АДРЕСА_5 - А (буква), по АДРЕСА_8 , належний Дарувателю на праві приватної власності. Даний об`єкт незавершеного будівництва, складається з: житлового будинку - АДРЕСА_10 % готовності, побудованого з червоної цегли; огорожі, побудованої з металу. Об`єкт незавершеного будівництва, що відчужується за цим договором, належить Дарувателю на підставі Договору Дарування об`єкту незавершеного будівництва посвідченого 02 квітня 2007 року Писаним В.Г., приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу за р.н. 1674, зареєстрованого 03 квітня 2007 року Броварським БТІ, за номером реєстрації 18277687 в книзі 23, номер запису 4962. За відсутності даних належності на праві власності земельної ділянки за вищевказаною адресою і розташованого на ній жилого будинку, ОСОБА_3 не може вважатись належним відповідачем, а позивачка не заявляла про притягнення до участі у справі ОСОБА_8 .

Отже, розглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення районного суду зміні, шляхом виключення з його мотивувальної частини висновку про відмову в позові ОСОБА_1 з підстав, що позивачка не є власником автомобіля.

Питання про застосування строку позовної давності не вирішувалося у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 367, п. 3 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2020 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновок про відмову в позові ОСОБА_1 з підстав, що позивачка не є власником автомобіля.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 12 червня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова