Житомирський апеляційний суд
Справа №293/311/17 Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 16 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 293/311/17 за позовом ОСОБА_1 до головного управління Держгеокадастру у Житомирській області , Черняхівської районної державної адміністрації, треті особи Стиртівська сільська рада Черняхівського району Житомирської області про виділення у приватну власність земельної ділянки із земель запасу (резерву) державної власності

за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Бруховського Є.Б. в смт. Черняхів,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області виділити (передати) у приватну власність земельну ділянку із земель запасу (резерву) державної власності розташовану за межами населеного пункту на території Стиртівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області у розмірі 5,09 умовних кадастрових гектарів.

В обґрунтування позову зазначила, що вона після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкувала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Полісся» с.Стирти, Черняхівського району Житомирської області, розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах, належних померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 0335293, виданого Черняхівською районною державною адміністрацією Житомирської області 13.02.2003 року. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернулась до Стиртівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області про виділення земельної ділянки, однак отримала відмову з тих підстав, що відсутня вільна земельна ділянка із земель запасу по КСП «Полісся». Таким чином, позивач звернулась із заявою про виділення земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу чи резервного фонду до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, однак її звернення залишилось без задоволення.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області виділити (передати) у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку із земель запасу (резерву) державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Стиртівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області у розмірі 5,09 умовних кадастрових гектарів.

В апеляційній скарзі, ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування поданої скарги зазначає, є неналежним відповідачем по справі, оскільки будь-яких прав позивача не порушувало. Вказано, що хоча Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області уповноважено розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення державної власності на території Житомирської області з 01.01.2013, однак управління не є розпорядником спірної земельної ділянки, так як спір стосується саме виділення земельної частки (паю) із землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Полісся», і не вправі приймати рішення щодо виділення земельної ділянки (паю) у приватну власність.

Представник позивача адвокат Бугайчук А.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розгляд справи провести без участі позивача та її представника. Зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області є належним відповідачем, оскільки є належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення, що випливає, зокрема, з постанови Верховного Суду у справі №190/140/14-ц. Вказує, що оскаржуване рішення повністю відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в аналогічних за предметом спору та обставинами справи постановах від 20.06.2018 №323/323/17, від 22.05.2019 №321/281/17. Зазначає, що відмова відповідачем у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки порушує права позивача, адже повноваження щодо реалізації права позивача на земельну ділянку частку (пай) в силу вимог ч.4 ст. 122 ЗК України покладені саме на Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області. Сертифікат на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватись та розпоряджатись зазначеною у ньому часткою, а оскільки землі КСП «Полісся» тепер розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості) позивач має право на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу).

В судовому засіданні представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Олефір О.Ю. апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити з підстав, зазначених у ній.

Голова Стиртівської сільської ради ОСОБА_3 М ОСОБА_4 . заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення. Пояснив, що усі громадяни України рівні перед законом, проте відмова ГУ Держгеокадастру у виділенні спірної земельної ділянки позивачу, в той час як цією ж установою приймалися рішення про виділення іншим громадянам земельних ділянок (паїв, ) є незаконною та порушує законні права ОСОБА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 прийняла в спадок право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Полісся» с. Стирти, Черняхівського району Житомирської області, розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах, належних померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 0335293, виданого Черняхівською районною державною адміністрацією Житомирської області 13.02.2003 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 13 лютого 2003 року за № 295 (а.с.6).

Стиртівською сільською радою позивачу відмовлено у виділенні земельної ділянки, з підстав, що відсутня вільна земельна ділянка із земель запасу по КСП «Полісся» з роз`ясненням звернутися до Черняхівської РДА.

29.11.2016 року позивач звернулась із заявою до Черняхівської районної державної адміністрації про виділення земельної частки (паю) у приватну власність (в натурі) та видачу Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку згідно сертифікату серії ЖТ № 0335293 (а.с.21).

28.12.2016 року позивачу відмовлено у виділенні земельної частки в натурі в приватну власність, з тих підстав, що нею не додано до заяви додатковий список Стиртівської сільської ради Черняхівського району в якому має бути зазначено номери та площі земельних ділянок, які плануються для передачі у власність (а.с.22) та в подальшому на заяву позивача про надання інформації щодо можливості виділення земельної частки (паю) на підставі сертифіката роз`яснено, що вільні землі запасу по КСП «Полісся» відсутні, а виділення земельних ділянок із земель державної власності здійснюється за рішенням суду та те, що з 1 січня 2013 року питання щодо виділення земель із державної власності відноситься до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

14.12.2017 року Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області відмовлено позивачу у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.196, 197).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 має право на виділ земельної частки (паю) із земель запасу (резерву) Стиртівської сільської ради Черняхівського району.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі.

Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Оскільки усі землі КСП «Полісся» вже розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості), позивачка має право на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу).

В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року № 5245-VI внесено зміни до ЗК України, які набрали чинності з 01 січня 2013 року, цим Законом змінено суб`єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагентства України, а згодом - до Держгеокадастру України.

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та передано такі функції Держгеокадастру України замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

З огляду на викладене належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення, є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно з абзацом першим пункту 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом.

Право особи на власність не може ставитися в залежність від визначення законодавчого органу, який повинен забезпечити реалізацію цього права.

Як зазначалося вище, неодноразові звернення ОСОБА_1 до органів влади та органів місцевого самоврядування щодо виділення їй земельної ділянки на підставі сертифіката на право на земельну частку залишені без задоволення.

Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Вважаючи своє право порушеним, ОСОБА_1 звернулася до суду за його захистом.

Ухвалюючи рішення про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області виділити позивачу земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай), суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вона має право на виділ земельної частки (паю) із земель запасу (резерву) Стиртівської сільської ради Черняхівського району, а повноваження щодо реалізації такого права в силу вимог частини четвертої статті 122 ЗК України покладені саме на Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 323/323/17 у постанові від 20 червня 2018 року та 321/281/17 у постанові від 22 травня 2019 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що управління не є розпорядником спірної земельної ділянки, оскільки як зазначено вище, повноваження щодо реалізації права позивача на виділ земельної частки (паю) покладено на відповідача у справі - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

При цьому, нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.06.2020.

Головуючий Судді