Справа № 212/7746/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого: судді - Дехта Р.В., за участі секретаря судового засідання Федотової К.Е., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг, цивільну справу за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно порядку спадкування та права власності на частку у спільному майні подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2019 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулися позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із зазначеним позовом. Предметом позовних вимог є визнання частки померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі Ѕ частини та визнання права власності кожного позивача в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 є сином, а позивачка ОСОБА_2 - колишньою дружиною спадкодавця - ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_1 відкрилась спадщина на належне йому майно у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Звернувшись до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримали відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно , які перебувають у відповідача, яка також є спадкоємцем померлого ОСОБА_1 і через що виникла між сторонами суперечка що слугувало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 25 жовтня 2019 року, яке за клопотанням сторін було відкладено на 22 листопада 2019 року, 11 грудня 2019 року, 09 січня 2020 року, 07 лютого 2020 року тощо .

27 січня 2020 року відповідач у справі ОСОБА_3 надала до суду письмовий відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за змістом якої не погодилась з обставинами , викладеними у позовній заяві, вважає, що спірна квартира, яка є об`єктом спадкування була придбана спадкодавцем ІНФОРМАЦІЯ_3 за власні , особисті кошти під час фактичного припинення шлюбних відносин тому не є спільною сумісною власністю колишнього подружжя - спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . На підставі зазначених обставин заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд залишити їх без задоволення.

Під час проведення підготовчого судового засідання Ухвалою суду від 09 січня 2020 року за клопотанням позивачів судом витребувано у якості доказів з другої державної нотаріальної контори копію спадкової справи, що відкрилась після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та з КП ДОР «Криворізьке БТІ » архівну довідку про право власності на спірне спадкове майно.

Також Ухвалою суду від 07 лютого 2020 року за клопотанням відповідача ОСОБА_3 витребувано у якості доказів з архіву Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області копію рішення суду щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 07 лютого 2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду на 06 березня 2020 року, з різних підстав розгляд справи було відкладено на 06 березня 2020 року, 17 березня 2020 року, 19 березня 2020 року, 15 квітня 2020 року, 16 квітня 2020 року, 01 червня 2020 року тощо.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги, зазначили , що спірна квартира є спільною власністю подружжя та позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечувала проти заявлених вимог та зазначила, що на час смерті спадкодавця ОСОБА_1 перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2018 року та є спадкоємцем першої черги за законом і саме їй належить квартира АДРЕСА_3 де вони мешкали разом.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що покійний ОСОБА_5 розлучився з дружиною та купив квартиру за свої власні кошти, квартиру купляв сам.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що позичала в 1996 році 1000 доларів США родині ОСОБА_7 . Через рік кошти повернула сестра. У 2004 році ОСОБА_5 пішов із сім`ї.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що в серпні 1996 року ОСОБА_10 позичала 300 доларів США на квартиру. Покійний ОСОБА_5 пішов з родини в 2004 році.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що в 1996 році давав 800 доларів США на квартиру, родина жила разом до 2004 року. Покійний ОСОБА_5 та ОСОБА_2 жили разом з 1992 року по 2004 рік.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що літом 1996 року прийшла ОСОБА_13 та позичала 300 доларів США, покійний ОСОБА_5 пішов з родини у 2004 році.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що є донькою вже покійного продавця квартири квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_15 . Вирішила забрати матір до себе, а тому шукала покупця на квартиру. Вона разом працює з позивачем по справі ОСОБА_2 . ОСОБА_13 повідомила ії, що хоче купити квартиру. Зустрілися у нотаріуса, покійна матір підписала договір, та вона та мати отримали грошові кошти від ОСОБА_2 за продану квартиру.

Також свідок ОСОБА_14 окремо в письмових поясненнях, що були долучені до суду позивачем зазначила, що її матір продала належну тоді їй квартиру АДРЕСА_3 у серпні 1996 року за 2800 доларів США подружжю ОСОБА_7 - і засвідчила той факт , що визначену суму грошей передавала матері (продавцю) особисто ОСОБА_2 . Під час угоди був присутній її чоловік ОСОБА_1 . Під час з`ясування нотаріусом шлюбних стосунків між ОСОБА_7 - вони відповіли що перебувають у шлюбі на час вчинення нотаріальної угоди - купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні, під час розгляду справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані до матеріалів справи докази встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1985 року (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 23.11.1985, актовий запис № 405, зареєстрований Інгулецьким відділом РАЦС) по 21 жовтня 1996 року (згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого РВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 603).

Згідно отриманої на підставі Ухвали суду у якості доказу копії рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - шлюб між подружжям розірвано на підставі рішення суду від 08 жовтня 1993 року, що набрало законної сили 18 жовтня 1993 року.

Під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі у них народилась спільна дитина - сина ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 ) у якому вони записані батьками та спору з цього приводу не існує у сторін.

30 серпня 1996 року ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (договір зареєстровано в реєстрі № 950, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рогожиною А.В.). Право власності квартиру АДРЕСА_3 на виконання вимог ст. 227 ЦК України (в редакції , що діяла на момент реєстрації) ОСОБА_1 зареєстрував у Криворізькому бюро технічної інвентаризації 05 вересня 1996 року.

Згідно акту, складеному мешканцями будинку АДРЕСА_4 від 30 серпня 2019 року встановлено , що подружжя ОСОБА_7 мешкали разом в квартирі АДРЕСА_5 до серпня 2004 року , після чого ОСОБА_1 пішов мешкати в квартиру АДРЕСА_3 , яку придбала родина в серпні 1996 року та в період з моменту придбання зазначеної квартири та до 2004 року у зазначеній квартирі мешкали квартиранти .

Отже, судом з`ясовано , що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1985 року та фактично шлюб між ними було розірвано згідно рішення суду від 08 жовтня 1993 року, однак розірвання шлюбу було фактично зареєстровано в органах РАЦС лише 21 жовтня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу та відміткою у свідоцтві про реєстрацію шлюбу - і саме ця дата є припиненням шлюбу зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між спадкодавцем ОСОБА_1 та позивачкою ОСОБА_2 виникли до 01 січня 2004 року, а тому застосуванню підлягають положення Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Так, згідно ст.39 КпШС України розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу, - органами реєстрації актів громадянського стану.

Як вбачається з положень ст.44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Оскільки спірна квартира АДРЕСА_3 , яка увійшла до спірного спадкового майна сторін була придбана спадкодавцем ОСОБА_1 саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до моменту припинення шлюбу з ОСОБА_2 , тому її слід визнати спільною власністю подружжя, право власності на яке є рівним - по Ѕ частині.

Згідно свідоцтва про шлюб, що надається до матеріалів справи та міститься в матеріалах спадкової справи ОСОБА_1 14 лютого 2018 року уклав шлюб з ОСОБА_3 (далі за текстом - відповідач) (актовий запис № 61, здійснений Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, яке видане повторно та міститься в матеріалах справи - І- КИ № 857581 від 12.02.2019, актовий запис № 2025 й після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно - квартиру АДРЕСА_3 де й був зареєстрований спадкодавець на момент смерті.

Згідно матеріалів спадкової справи, наданої суду на підставі ухвали від 09 січня 2020 року - із заявами про отримання спадщини після смерті ОСОБА_1 звернулись його син - ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_3 (відповідач), ОСОБА_2 (позивач, яка є колишньою дружиною померлого спадкодавця).

Згідно довідки, що міститься в матеріалах спадкової справи відповідачка Також чинним на той час законодавством було передбачено, що згідно ч.2 ст.28 КпШС України суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них, однак відповідачка ОСОБА_3 не надала належних доказів в підтвердження цієї обставини ОСОБА_3 була зареєстрована разом із спадкодавцем у квартирі АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса від 21 червня 2019 року позивачам - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину , відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з наявністю суперечки між спадкоємцями, оскільки відповідачка у справі - ОСОБА_3 своєю письмовою заявою від 21.06. 2019 року повідомила нотаріуса про свою незгоду зі своєю часткою у спадщині через незгоду з фактом подружньої частки ОСОБА_3 у нерухомості та зазначила, що зазначену квартиру спадкодавець купував поза шлюбом за власні кошти.

Також постановою державного нотаріуса від 08.08.2019 року позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у виборчі свідоцтва про право на спадину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 що й слугувало підставою звернення позивачів до суду.

Так, з огляду на зазначене, оскільки спірна квартира була придбана спадкодавцем ОСОБА_1 під час шлюбу з ОСОБА_2 ( 30.08.1996 ), тому слід вважати, що в подружжя виникла спільна сумісна власність на квартиру АДРЕСА_3 , тому за нормами діючого на той час законодавства позивачці ОСОБА_2 належить 1 /2 частина спірної квартири , тому до складу спадщини після смерті ОСОБА_1 слід вважати що увійшла належна йому Ѕ частина квартири АДРЕСА_3 .

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Тобто спадкодавцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є син - ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_3 , яка в розумінні статті 1270 ЦК постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - й кожному з них має належати у рівних частинах по ј частини спірної нерухомості.

Також чинним на той час законодавством було передбачено, що згідно ч.2 ст.28 КпШС України суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них, однак відповідачка ОСОБА_3 не надала належних доказів в підтвердження цієї обставини.

Розглядаючи справу та виходячи з диспозитивності цивільного судочинства на підставі ст. 13 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку, що спірна квартира АДРЕСА_6 була придбана у період шлюбу спадкодавця ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивача ОСОБА_2 оскільки відповідачем ОСОБА_3 не надано належних та достовірних доказів щодо придбання спірної квартири за власні кошти спадкодавця під час шлюбу, однак під час їх роздільного проживання та фактичного припинення шлюбу, а тому позовін вимоги про визначення, що частка померлого частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 в праві сумісної власності подружжя на квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 , становить Ѕ частина та визнання за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_5 , право власності на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 , в порядку поділу спільного майна подружжя, підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтуються на законі.

Враховуючи наданні докази, суд дістається висновку, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , право власності на ј частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягають задоволенню, оскільки позивач прийняв спадщину після смерті батька та нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину, що підтверджується постановою від 21 червня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно порядку спадкування та права власності на частку у спільному майні подружжя - задовольнити повністю.

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 в праві сумісної власності подружжя на квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 , становить Ѕ частина.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , право власності на ј частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_5 , право власності на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 10 червня 2020 року.

Суддя: Р. В. Дехта