Справа № 454/3657/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокаль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Сокальського нотаріального округу Сироїд Галина Іванівна про визнання недійсним, нікчемним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки , скасування державної реєстрації прав та обтяжень, стягнення судових витрат ,-,

в с т а н о в и в:

в суді на розгляді перебуває цивільна справа позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Сокальського нотаріального округу Сироїд Галина Іванівна про визнання недійсним, нікчемним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки , скасування державної реєстрації прав та обтяжень, стягнення судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані наступним :

Сокальським районним судом слухається справа № 454/2366/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у даній справі Сокальський районний суд задовольнив клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову та ухвалою від 18 вересня 2017р. у справі №454/2366/17 ухвалив, накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 . Станом на день звернення до суду з даним позовом ухвала про забезпечення не скасована.

Відповідач ОСОБА_2 під час дії ухвали про забезпечення позову вчинила правочин уклала договір дарування, житлового будинку загальною площею 61 м.кв., за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки (кадастровий номер :01:004:0250, реєстраційний номер 248, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0715га.) даний правочин посвідчений приватним нотаріусом Сокальського нотаріального округу Сироїд Г.І..

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦГТК України поширюється також на ухвалу суду про накладення арешту на майно підсудного в межах розгляду цивільного позову у кримінальній справі. Накладення арешту на майно застосовується, як спосіб забезпечення цивільного позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим. щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення, відповідна ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Тому той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо.

18.01.2017 року Верховний суд України, розглядаючи справу№ 6-2552цс16, фактично підтвердив стосовно дії у часі та просторі ухвали суду про забезпечення позову висловленій у Постанові ВСУ від 25.05.2016 року по справі № 6-605цс16.

Встановлені ухвалою суду про забезпечення позову обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном.

Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин. якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Відповідно до вище наведеного та керуючись ст.ст. 173-175 Цивільного процесуального кодексу України просить позивач суд визнати недійсним, нікчемним договір дарування, житлового будинку загальною площею 61 м.кв., за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки (кадастровий номер :01:004:0250, реєстраційний номер 248, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0715га.) укладений ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідчений приватним нотаріусом Сокальського нотаріального округу Сироїд Г.І. Також просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 43323199 від 03.10.2018р. Всі судові витрати покласти на відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали позов , в судовому засіданні зіслалися на обставини викладені в позовній заяві .

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, просять в позові відмовити в зв`язку із його безпідставністю та пояснили, що відповідачці нічого не було відомо про існування ухвали про забезпечення позову, оскільки їх не кликали в судові засідання до винесення ухвали та тривалий період після цього, суддя не надіслала їй таку ухвалу для відома та оскарження, суддя не скерувала таку ухвалу ні державному виконавцю ні нотаріусу на виконання, суддя не скерувала ухвалу в реєстр судових рішень, тобто не було вчинено суддею жодних дій для обізнаності відповідачки ОСОБА_2 як дарувальника майна в накладенні арешту на її приватне майно , що є порушенням її прав як власника майна. Суду не представлено позивачем та її представником жодних протоколів судових засідань по справі № 454/2366/17 , де б відповідач брала участь до винесення та після винесення ухвали до оформлення договору дарування, письмових розписок відповідачки про отримання судових повісток про судові засідання за цей період чи ухвали про арешт майна ,

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, подала заяву прослухання справи у її відсутності, заперечила проти позовних вимог та просить в позові відмовити .

Третя особа приватний нотаріус Сокальського нотаріального округу Сироїд Галина Іванівна в судове засідання не прибула, подала заяву прослухання справи у її відсутності, заперечила проти позовних вимог та просить в позові відмовити .

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі суд пиходить до висновку , що в позові слід відмовити з наступних підстав :

Суд приходить до висновку, що оспорюваним договором купівлі-продажу права позивача не порушено, оскільки на час його укладення заборони відчуження спірних приміщень шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не було.

Крім того, відповідачі не були обізнані про наявність ухвали суду про накладення арешту на спірне майно.

Разом з тим в інших справах, постанова Вищого господарського суду України від 10 лютого 2012 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня, 18 та 25 грудня 2013 року в яких надані заявником як приклади неоднакового застосування норм матеріального права, суди виходили з того, що укладений правочин щодо відчудження майна, яке перебуває під арештом, є нікчемним, незалежно від того чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року.

Отже, в Україні існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Зокрема зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України (далі - ЦК України), іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 2 - 4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). Тому той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо.

Відповідно до правової позиції , яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі N 6-2552цс16 вбачається наступне :

зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Той факт, що встановлені ухвалою суду про забезпечення позову обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо.

В судовому засіданні судом досліджено та оцінено наступні письмові докази подані сторонами по справі :

згідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що станом на 18.11.2018 року власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . Будинок загальною площею 61 кв.м.

Відповідно до ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 18.09.2017 року ( справа № 454/2366/17 суддя Струс Т.В. ) вбачається, що було накладено арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Згідно до Договору дарування від 18.02.1994 року вбачається, що ОСОБА_6 подарував гр. ОСОБА_2 у власність житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 48,0 кв.м. який розташований за адресою АДРЕСА_1 , в цілому будинок одноповерховий, цегляний, який складається з трьох житлових кімнат, кухні, комори, гараж, вбиральня, літня кухня, споруд.

Відповідно до Договору дарування від 03.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 подарувала гр. ОСОБА_7 у власність житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 61,0 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0715га., цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, без зміни її цільового призначення, які розташовані за АДРЕСА_1 .

Згідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №517528 вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 0,0715га., що розташована в АДРЕСА_1 .

Відповідно до Довідки про склад сім`ї вбачається , що прописані та проживають за адресою в АДРЕСА_2 (одна) особа власник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно до Довідки виданої КП ЛОР Червоноградське МБТІ вбачається, що станом на 31.12.2012 року житловий будинок по АДРЕСА_1 згідно договору дарування належить ОСОБА_2 , та записано в реєстрову книгу за №297.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку,що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Сокальського нотаріального округу Сироїд Галина Іванівна про визнання недійсним, нікчемним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки , скасування державної реєстрації прав та обтяжень, стягнення судових витрат слід відмовити оскільки в судовому засіданні судом встановлено , що той факт, що встановлені ухвалою суду про забезпечення позову від 18.09.2017 року у справі №454/2366/17 ( суддя Струс Т.В.) обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, оскільки про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу не було відомо.

Зокрема в судовому засіданні суд не здобув переконливих належних та допустимих доказів на підтвердження обізнаності відповідачки ОСОБА_2 як дарувальника майна в накладенні арешту на її приватне майно ( правова позиція Верховного суду України викладена в постанові від 18.01.2017 року справа № 6-2552 цс16) , а переконливі мотиви для таких висновків суд міг отримати лише шляхом подання сторонами для огляду в судовому засіданні копій завірених матеріалів цивільної справи № 454/2366/17 (протоколів судових засідань по справі № 454/2366/17 , де б відповідач брала участь до винесення та після винесення ухвали про арешт її приватного майна до оформлення договору дарування, письмових розписок відповідачки про отримання судових повісток про судові засідання за цей період по даній справі чи ухвали про арешт майна тощо ) , чого стороною позивача не було зроблено , а суд позбавлений права самостійно збирати докази по справі . Зокрема це випливає з вимог ст. 83 ЦПК України оскільки лише сторони та інші учасники подають докази у справі безпосередньо суду. В зв`язку із цим відповідач ОСОБА_2 мала законне право вільно розпоряджатися своїм приватним нерухомим майном, оскільки про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу не було відомо.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Сокальського нотаріального округу Сироїд Галина Іванівна про визнання недійсним, нікчемним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки , скасування державної реєстрації прав та обтяжень, стягнення судових витрат - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сокальський районний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук