Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 569/1231/17-ц

провадження № 61-39539св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2018 року у складі судді Бердія М. А. та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2018 року у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О., Шимків С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 20 лютого 1998 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 .

Починаючи з 01 жовтня 2016 року вони разом не проживають, між ними склалися неприязні стосунки, не ведуть спільного господарства, відсутня спільна мета сім`ї, а відтак шлюб підлягає розірванню.

Вказував, що у шлюбі ними було придбано майно, яке підлягає поділу як спільна сумісна власність подружжя по 1/2 частині кожному, а саме:

гараж АДРЕСА_1 , вартістю 162 000 грн;

гараж № АДРЕСА_3 , вартістю 216 000 грн;

автомобіль марки MERСEDES-BENZ ML 350, номер шасі (кузов) - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 290 000 грн.

Зазначав, що квартира АДРЕСА_4 придбана за рахунок кредитного зобов`язання на придбання вказаного майна, яке було погашено за рахунок його особистих коштів та коштів його батька ОСОБА_3 , а відтак дана квартира є його особистою приватною власністю.

Також посилався на те, що приміщення офісу по АДРЕСА_6 та транспортний засіб марки PORSHE CAYENNE 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 слід визнати його особистою приватною власністю.

Враховуючи наведене, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив суд: розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 , який зареєстрований Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 20 лютого 1998 року, актовий запис № 154; визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 , офісне приміщення по АДРЕСА_8 та на автомобіль PORSHE CAYENNE 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ;визнати за ним право власності на 1/2 частину гаража АДРЕСА_1 , на 1/2 частину гаража АДРЕСА_9 , на 1/2 частину автомобіля MERСEDES-BENZ ML 350, номерний знак НОМЕР_2 та припинити право спільної сумісної власності сторін на вказані речі.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю.

Вказувала, що за час шлюбу нею та ОСОБА_2 було набуто у спільну сумісну власність подружжя наступне майно:

гараж АДРЕСА_1 , вартістю 162 000 грн;

гараж АДРЕСА_3 , вартістю 216 000 грн;

квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 90,5 кв. м, житловою площею 54,8 кв. м, вартістю 1 466 100 грн;

автомобіль марки MERСEDES-BENZ ML 350, номер шасі (кузов) - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 290 000 грн, яке підлягає поділу в порядку, встановленому для поділу майна, що є спільною сумісноювласністю.

1/2 частинуофісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , вартістю 1 125 000 грн.

Зазначала, що кошти на придбання, ремонт та переобладнання даного приміщення було надано їй її матір'ю ОСОБА_4 , а відтак дане офісне приміщення є таким, що придбано за її особисті кошти, тому його слід визнати її особистою приватною власністю. Крім того, у зв'язку з тим, що в неї на утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою збереження належного рівня його розвитку та матеріального забезпечення, в інтересах дитини вважала за доцільне відступити від принципу рівності часток подружжя та виділити їй у власність 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 .

Враховуючи вищевикладене просила суд визнати за нею право власності на: 1/2 частину гаража АДРЕСА_10 частину гаража АДРЕСА_11 частини квартири АДРЕСА_4 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; стягнути з ОСОБА_1 на її користь 1/2 частину вартості автомобіля MERСEDES-BENZ ML 350, номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 145 000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Розірвано шлюб, укладений 20 лютого 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в Рівненському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 154.

Виділено у власність ОСОБА_1 : 1/2 частину гаража АДРЕСА_1 ; 1/2 частину гаража № АДРЕСА_3 ; 1 /3 частину квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 90,5 кв. м, житловою площею 54,8 кв. м; 1/2 частину автомобіля марки MERСEDES-BENZ ML 350, номер шасі (кузов) - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ; 1/4 частину офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

У решті позовних вимог про визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_4 та автомобіля марки PORSHE CAYENNE, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 відмовлено.

Виділено у власність ОСОБА_2 : 1/2 частину гаража АДРЕСА_1 ; 1/2 частину гаража № АДРЕСА_3 ; 2 /3 частини квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 90,5 кв. м, житловою площею 54,8 кв. м; 1/2 частину автомобіля марки MERСEDES-BENZ ML 350, номер шасі (кузов) - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ; 1/4 частину офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

У задоволенні позовних вимог про визнання особистою приватною власністю 1/2 частину офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 відмовлено.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на: гараж АДРЕСА_1 ; гараж АДРЕСА_9 ; квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 90,5 кв. м, житловою площею 54,8 кв. м; автомобіль марки MERСEDES-BENZ ML 350, номер шасі (кузов) - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ; 1/2 частину офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Вирішуючи питання щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 місцевий суд виходив із того, що спільне проживання сторін стало неможливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін по справі, а тому дійшов висновку про його розірвання.

Місцевий суд, відмовляючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні їх позовних вимог щодо визнання відповідного майна їх особистою приватною власністю, виходив із того, що сторонами не було підтверджено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо компенсації їй 1/2 частини вартості автомобіля MERСEDES-BENZ, суд першої інстанцій виходив із того, що ОСОБА_1 згоди на компенсацію у розмірі 145 000 грн не надав, кошти на відповідний депозитний рахунок нею не вносилися.

Враховуючи те, що неповнолітній син сторін по справі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, суд, керуючись частиною третьою статті 70 СК України, дійшов висновку про можливість та доцільність відступлення від принципу рівності часток подружжя та виділення у власність ОСОБА_2 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо автомобіля марки PORSHE CAYENNE, суд виходив із того, що вказаний транспортний засіб відчужено подружжям разом ще до звернення ОСОБА_1 , а тому вони задоволенню не підлягають.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2018 року в оскаржуваній частині (щодо поділу майна) скасовано та ухвалено нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно задоволено частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно задоволено частково.

Поділено спільне майно подружжя та виділено у власність ОСОБА_1 : 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , вартістю 733 050 грн; 1/4 частини офісного приміщення по АДРЕСА_6 , вартістю 281 250 грн; автомобіль марки MERСEDES-BENZ ML 350, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 290 000 грн; гараж АДРЕСА_1 , вартістю 162 000 грн, а всього майна на суму 1 466 300 грн.

Виділено у власність ОСОБА_2 : 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , вартістю 733 050 грн; 1/4 частини офісного приміщення по АДРЕСА_6 , вартістю 281 250 грн; гараж АДРЕСА_2 » у АДРЕСА_3 , вартістю 216 000 грн, а всього майна на суму 1 230 300 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації рівності часток в майні подружжя 118 000 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 , вартістю 1 466 100 грн, та 1/2 частини офісного приміщення по АДРЕСА_6 , вартістю 1 125 000 грн відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права приватної власності на 1/2 частини офісного приміщення по АДРЕСА_6 , вартістю 1 125 000 грн відмовлено.

Право спільної сумісної власності на майно подружжя припинено. Судові витрати покладено на обидві сторони.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України для відступлення від засади рівності часток подружжя не встановлено, оскільки доказів того, що ОСОБА_1 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, не здобуто.

Також апеляційний суд вказав, що доказів того, що як офісне приміщення, так і спірна квартира АДРЕСА_4 були придбані за особисті кошти когось із подружжя, сторонами не надано, а тому відсутні підстави для визнання їх особистою власністю когось із подружжя.

Апеляційним судом зазначено, що ОСОБА_1 в апеляційний скарзі відмовся щодо позовних вимог в частині поділу автомобіля PORSHE CAYENNE.

Разом із тим, пославшись на частину другу статті 5 ЦПК України, апеляційний суд виділив автомобіль MERСEDES-BENZ ОСОБА_1 , оскільки такий ним користується, а ОСОБА_2 виділив гараж по АДРЕСА_3 . Також апеляційний суд, врахувавши, що сторонами не доведено, що будь-яке майно, набуте сторонами під час шлюбу, належить комусь на праві приватної власності, дійшов висновку, що оскільки спірні приміщення не можуть бути поділені із можливістю облаштування окремих входів, визнав за кожним із подружжя ідеальні частки у власності на них.

Вирішуючи спір, апеляційний суд зазначив, що загальна вартість виділеного ОСОБА_1 майна складає 1 466 300 грн, а ОСОБА_2 1 230 300 грн, а тому стягнув з ОСОБА_1 компенсацію в рахунок рівності часток в майні подружжя у розмірі 118 000 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року № 1075/0/226-20 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення всупереч закону та вимогам, які викладені у позовній заяві. Зазначає, що предметом апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції не були гаражі по АДРЕСА_14 . Він та ОСОБА_2 погодили у суді першої інстанції, що вказані гаражі підлягають поділу по 1/2 частині кожному. Також невірним є висновки апеляційного суду щодо автомобіля MERСEDES-BENZ, оскільки рішення місцевого суду у вказаній частині є законним.

Інші доводи касаційної скарги стосуються незгоди із висновками апеляційного суду в частині поділу квартири АДРЕСА_4 та офісного приміщення по АДРЕСА_6 , оскільки вважає, що матеріали справи містять докази того, що вказане майно було придбано ним за його власні кошти, а тому таке належить йому на праві приватної власності.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від ОСОБА_2 , у якому остання просить постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 лютого 1998 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано в Рівненському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що зроблено актовий запис № 154.

В шлюбі у сторін народилося двоє дітей, син ОСОБА_6 , який на момент розгляду справи є повнолітнім, та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент розгляду справи є неповнолітнім.

Починаючи з 01 жовтня 2016 року подружжя разом не проживає, між ними склалися неприязні стосунки, спільне господарство не ведеться.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Скасовуючи рішення місцевого суду, апеляційний суд послався на частину другу статті 5 ЦПК України та ухвалив судове рішення всупереч положенням частини першої статті 13 ЦПК України, тобто вийшов за межі позовних вимог, що є підставою для його скасування.

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення, за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Разом із тим, як місцевим судом, так і апеляційним судом, під час розгляду справи не було враховано, що ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 не було заявлено позовних вимог щодо виділу майна.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судами встановлено, що за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у власність, серед іншого, наступне майно:

гараж АДРЕСА_1 , вартістю 162 000 грн;

гараж № АДРЕСА_3 , вартістю 216 000 грн;

автомобіль марки MERСEDES-BENZ ML 350, номер шасі (кузов) - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 290 000 грн.

Враховуючи те, що вказане майно було набуто сторонами під час перебування у шлюбі, воно є спільною сумісною власністю подружжя із визначенням кожному із колишнього подружжя рівних часток, тобто по 1/2 частині наведеного майна. У касаційній скарзі ОСОБА_1 не заперечував проти такого поділу. ОСОБА_2 рішення місцевого до апеляційної інстанції і касаційного суду в цій частині не оскаржувала.

Натомість, у касаційній скарзі заявник вказує, що квартира АДРЕСА_4 та офісне приміщення по АДРЕСА_6 були придбані за його особисті кошти, а тому мають бути визнання його особистою приватною власністю.

Посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_4 була придбана за його особисті кошти, ОСОБА_1 вказував, що кошти у розмірі 170 000 грн були перераховані йому його батьком - ОСОБА_3 . Також зазначав, що ОСОБА_2 не навела жодних мотивів та доказів, що вказана квартира була придбана за кошти подружжя.

Що стосується офісного приміщення по АДРЕСА_6 , заявник посилається на те, що ним із власних коштів, як суб`єктом підприємницької діяльності, здійснено реконструкцію вказаного приміщення та отримано відповідні дозволи. Наголошує, що ОСОБА_2 не доведено того, що вказане майно також придбано за кошти подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов'язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Таким чином, врахувавши наведені норми процесуального права, доводи касаційної скарги щодо належності вказаного майна безпосередньо заявнику на праві приватної власності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 не доведено, що ним було витрачено свої особисті кошти на придбання такого майна.

Посилання на те, що ОСОБА_2 не доведено, що квартира та офісне приміщення були придбані за кошти подружжя, є безпідставними, оскільки суперечать презумпції спільності майна подружжя, яку в свою чергу не спростовано самим ОСОБА_1 .

Доводи про те, що реконструкція офісного приміщення здійснювалась ним як суб`єктом підприємницької діяльності, а тому воно належить йому на праві приватної власності, є безпідставними, оскільки будь-які доходи, отримані під час перебування сторін у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, навіть тоді, коли один із подружжя займається підприємницькою діяльністю.

Отже, слід дійти висновку, що позивачем ОСОБА_1 у вказаній справі не було спростовано презумпцію спільного майна подружжя, а тому квартира АДРЕСА_4 та офісне приміщення по АДРЕСА_6 є спільною сумісною власністю подружжя із частками, які є рівними, тобто по 1/2 частині кожному із подружжя.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З наведеного вбачається, що апеляційним судом ухвалено судове рішення, яке не відповідає вимогам закону, а тому воно підлягає скасуванню із ухваленням нового, яким за кожним із подружжя визнається право власності на 1/2 частину майна.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 06 червня 2018 року в частині поділу майна подружжя скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині поділу майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про поділ майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю задовольнити частково.

Поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, та визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 :

1/2 частину гаража АДРЕСА_1 ;

1 /2 частину гаража № АДРЕСА_3 ;

1/2 частину автомобіля марки MERСEDES-BENZ ML 350, номер шасі (кузов) - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ;

1/4 частину офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ;

1 / 2 частину квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 90,5 кв. м, житловою площею 54,8 кв. м.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю: квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 90,5 кв. м, житловою площею 54,8 кв. м та 1/2 частину офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 відмовити.

Поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, та визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 :

1/2 частину гаража АДРЕСА_1 ;

1/2 частину гаража № АДРЕСА_3 ;

1/2 частину автомобіля марки MERСEDES-BENZ ML 350, номер шасі (кузов) - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ;

1/4 частину офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ;

1 / 2 частину квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 90,5 кв. м, житловою площею 54,8 кв. м.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю 1/2 частину офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про виділення їй у власність 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 90,5 кв. м, житловою площею 54,8 кв. м відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь 1/2 частину вартості автомобіля марки MERСEDES-BENZ ML 350, номер шасі (кузов) - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 145 000 грн відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович