Постанова

Іменем України

22 травня 2020 року

м. Київ

справа № 303/6167/19

провадження № 61-1185св20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», державний реєстратор відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діана Василівна, ОСОБА_2 , приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Біловар Ірина Олександрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Шпуганичем Василем Петровичем, на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 вересня 2019 року у складі судді Гутій О. В. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Джуги С. Д., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що вона має намір звернутись до суду з позовом до державного реєстратора відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Лазар Д. В., Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») та ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Вона посилається на те, що 20 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за яким в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 20 вересня 2007 року № 0288/07/26 GL передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47986372 державного реєстратора відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Лазар Д. В. 27 липня 2019 року права власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Зазначає, що такі дії державного реєстратора Лазар Д . В. та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»є незаконним та суперечать нормам діючого законодавства. Згідно з даними реєстру, вбачається, що 29 серпня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І. О. та на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 серпня 2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло від ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»до ОСОБА_2 . Отже, якщо заходи забезпечення позову не будуть вжиті, то в такому випадку це може спричинити порушення її прав та інтересів до вирішення спору по суті та набрання законної сили рішенням суду в справі.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просила суд накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що даний вид забезпечення позову, є співмірним із позовом з яким ОСОБА_1 має намір звернутись, оскільки відповідає предмету позову. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду в справі, тому суд вважав за можливе накласти арешт на вищевказане нерухоме майно.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 вересня 2019 року залишено без змін.

Судове рішення мотивовано тим, що можливість відчуження майна є достатньо обґрунтованим припущенням того, що на момент виконання рішення майно може вибути із власності відповідача - зокрема, право власності від ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» вже перейшло до ОСОБА_2 , а невжиття заходів забезпечення може в майбутньому дійсно утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 . Крім того, з аналізу статті 154 ЦПК України, з врахуванням принципу змагальності цивільного процесу, слідує, що подаючи заяву про зустрічне забезпечення, відповідач повинен належним чином обґрунтувати існування потенційних ризиків спричинення відповідачу певних збитків (зокрема вказати правову природу таких збитків, їх можливий розмір тощо), які можуть бути спричинені внаслідок вжиття судом заходів забезпечення позову. ОСОБА_2 не наведено доводів та не надано належних і допустимих доказів на обґрунтування розміру збитків, яких може зазнати нинішній власник квартири у зв`язку із забезпеченням позову; не доведено потенційних збитків та інших ризиків, що можуть бути спричинені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, підписаною адвокатом Шпуганичем В. П., на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 вересня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що задовольняючи заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову, суд першої інстанції не з`ясував всі фактичні обставини справи, а також при оцінці доводів надав перевагу одній стороні та поставив іншого учасника в справі у нерівне становище. Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення на припущенні щодо можливості існування обставин у майбутньому. Крім того, апеляційним судом не дотримано положень статті 89 ЦПК України.

Отже, суди попередніх інстанцій, задовольняючи вимоги однієї сторони та відхиляючи вимоги іншої сторони не забезпечили певний баланс сторін.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 27 вересня 2019 року звернулась до суду з позовом до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», державного реєстратора відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Д. В., ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І. О., в якому просить: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 27 липня 2019 року № 47986372 державного реєстратора відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Д. В. про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», та запис про право власності № 32585242; витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , скасувавши рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 29 серпня 2019 року № 48440851 приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І. О. про реєстрацію договору купівлі-продажу квартири, та запис про право власності № 33004926.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 11 листопада 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 303/6418/19 за позовом ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення - у випадках, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

У частинах першій-третій статті 154 ЦПК України визначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Таким чином, застосування зустрічного забезпечення є правом суду, а обов`язок суду застосувати зустрічне забезпечення виникає лише у виключних передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України випадках.

З огляду на те, що між сторонами виник спір щодо прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 липня 2019 року № 4786372, яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», а також заявлено вимогу про витребування майна від ОСОБА_2 , та на момент виконання рішення, у позасудовий спосіб, нерухоме майно може вибути з власності відповідача, що створює реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , оскільки такий вид забезпечення позову у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору та співмірний із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, суди попередніх інстанцій, не встановивши передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України обставин для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, врахувавши, що обраний вид забезпечення позову, який не впливає на майновий стан відповідача як власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, з урахуванням відсутності доказів завдання відповідачу збитків унаслідок вжиття заходів забезпечення позову, правильно дійшли висновку про не застосування зустрічного забезпечення.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Шпуганичем Василем Петровичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 вересня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв