Ухвала

Іменем України

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 2-4642/10

провадження № 61-8323ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 , 1984 року народження, аліменти на утримання їх дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8 500 грн щомісяця, починаючи від дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 та додаткову щорічну грошову суму у розмірі 8 500 грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 16 березня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно та додаткової щорічної грошової суми у розмірі 8 500 грн (вісім тисяч п`ятсот грн), з 23 жовтня 2009 року і до 02 квітня 2022 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

03 квітня 2020 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - Чумаченко С. О. направив апеляційну скаргу до Приморського районного суду міста Одеси на рішення від 16 березня 2010 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року відмовлено у відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Чумаченка С. О. на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16 березня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

20 травня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чумаченко С. О. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року у вказаній вище справі, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Разом із касаційною скаргою заявник подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження в якій зазначив про те, що він та його представник не були присутні під час проголошення оскаржуваної ухвали та не отримували її копії. Про наявність даної ухвали стало відомо лише 30 квітня 2020 року після її оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому строк на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року підлягає поновленню, оскільки був пропущений з поважних причин.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення було прийнято 16 березня 2010 року. Апеляційну скаргу направлено засобами поштового зв`язку до Одеського апеляційного суду 03 березня 2020 року, в якій ОСОБА_1 зазначив, що йому не було відомо про вказане рішення, а дізнався про його існування лише після відкриття виконавчого провадження при моніторингу онлайн ресурсів Міністерства юстиції України, а саме Автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру боржників.

Також відповідно до довіреності, наявної в матеріалах справи, представництво інтересів ОСОБА_1 здійснював за довіреністю ОСОБА_5 . Крім того, від представника надходила заява, в якій ОСОБА_1 погодився з позовом. Відповідно до журналу судового засідання, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 приймала участь в ньому, під час якого було проголошено оскаржуване рішення.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Також, згідно з частиною першою статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду стосовно того, що ОСОБА_1 знав про існування цивільної справи та було відомо про розгляд справи, який відбувся 16 березня 2010 року, в якому було ухвалено рішення по суті.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Одним з основоположних аспектів верховенства права в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод є принцип правової визначеності (певності), який вимагає, серед іншого, щоб остаточне вирішення судом спору не ставилося під сумнів (принцип правової визначеності як складова справедливого судового розгляду).

Суд апеляційної інстанції встановив, що більше ніж через десять років після винесеного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16 березня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав, за наявності яких суд може поновити строк на апеляційне оскарження після спливу більше одного року з дня ухвалення рішення суду першої інстанції.

Оцінюючи доводи поданої касаційної скарги, Верховний Суд зобов`язаний врахувати, що її обґрунтовано аргументами необхідності переоцінки досліджених судом апеляційної інстанції доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції та за межі його процесуальних повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська