ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4646/20 Справа № 185/7217/19 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вироком Павлоградського міськрайонного суду від 01 липня 2019 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вироком суду встановлено, що 08 квітня 2019 року, приблизно о 16 годині 34 хв., ОСОБА_2 знаходився на робочому місці водія в технічно справному автомобілі «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , у житловій зоні на прилеглій території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . У цей же проміжок часу у житловій зоні на прилеглій території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в зустрічному напрямку автомобілю «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що стояв у полі зору водія ОСОБА_2 , у темпі повільного шагу, опираючись на обидві палиці йшла пішохід - його мати - ОСОБА_3 , 1928 року народження, яка обійшла вказаний транспортний засіб зліва та, рухаючись по вказаній дорозі, опинилася позаду автомобіля, що стояв. Водій ОСОБА_4 почав рух заднім ходом та скоїв наїзд задньою частиною керованого ним автомобіля на ОСОБА_3 , яка перебувала на смузі руху позаду вказаного транспортного засобу у вертикальному чи близько до такого положенні.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, від яких померла ІНФОРМАЦІЯ_1 о 18.15 год у КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» ДОР».

СВ Павлоградського МВ ЕУМВС України в Дніпропетровській області, було відкрито кримінальне провадження по справі, де він та його донька ОСОБА_5 визнані потерпілими.

Розмір матеріальної шкоди складає 45 054,40 грн, яку ОСОБА_4 йому сплатив.

Крім цього, спричинена моральна шкода, яка полягає в стражданнях, в зв`язку з раптовою смертю матері, за наслідками ДТП. Наявність моральної шкоди обґрунтована самим - фактом смерті його матері ОСОБА_3 . Після смерті останньої він відчуває постійний біль, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, стали проявляться емоційні спалахи, виникає дратівливість, змушений приймати ліки та препарати для покращення здоров`я. Оцінює розмір заподіяної моральної шкоди в 200 000,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ Страхова Компанія «ПЗУ Україна», за полісом №ЕР.117374235 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.02.2019 року. Строк дії договору з 22.02.2019 року по 21.02.2020 року, включно. Згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № БТ.80057812 від 23 лютого 2019 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяна життю і здоров`ю, становить 200 000 грн; за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн, розмір франшизи 0,00 грн.

Зазначений поліс та Договір були чинними на час настання ДТП. Згідно п.3.4 Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в редакції від 01.05.2018 року, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, Страховик, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, компенсує збитки, що виникли внаслідок страхового випадку, шляхом виплати страхового відшкодування відповідно до умов та зобов`язань за Договором в межах ліміту відшкодування.

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» до теперішнього часу, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не перерахувала будь-якої суми на рахунок страхового відшкодування.

На підставі викладеного, просив стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова Компанія «ПЗУ Україна» на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 200 000,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року в задоволенні позовної заяви відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати, стягнути з Приватного Акціонерного Товариства Страхова Компанія «ПЗУ Україна» на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 200 000,00 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні на користь позивача моральної шкоди, заподіяної смертю матері, не прийняв до уваги той факт, що його мати ОСОБА_3 була похилого віку та потребувала постійного догляду, який він їй забезпечив, у зв`язку з чим не працював. Він перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Павлоградської міської ради та отримував допомогу компенсацію у розмірі 192,10 грн фізичним особам, які надають соціальні послуги по догляду за матір`ю у період з 2015 по 2019 рік, також остання отримувала пенсію у розмірі 2 852,00 грн, саме на ці кошти вони існували, таким чином він перебував на утриманні матері.

Після смерті матері він залишився без засобів для існування, працевлаштуватися він не має можливості, оскільки досяг 60-ти років, пенсію не отримує, має незадовільний стан здоров`я.

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 1168 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, вказував на те, що він мешкав разом зі своєю матір`ю, надав соціальні послуги, здійснював за нею нагляд, а тому має право на відшкодування від ПрАТ СК «ПЗУ Україна», заподіяної йому смертю матері, моральної шкоди.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Павлоградського міськрайонного суду від 01 липня 2019 року, ОСОБА_2 , визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вироком суду встановлено, що 08 квітня 2019 року, приблизно о 16 годині 34 хв., ОСОБА_2 , знаходився на робочому місці водія в технічно справному автомобілі «RENAULT Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , у житловій зоні на прилеглій території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . У вказаний час в житловій зоні на прилеглій території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в зустрічному напрямку автомобілю «RENAULT Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що стояв у полі зору водія ОСОБА_2 , у темпі повільного шагу, опираючись на дві палиці йшла пішохід - мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження, ОСОБА_3 , 1928 року народження, яка обійшла вказаний транспортний засіб зліва та, рухаючись по вказаній дорозі, опинилася позаду автомобіля, що стояв. Водій ОСОБА_4 почав рух заднім ходом та скоїв наїзд задньою частиною керованого ним автомобіля на ОСОБА_3 , яка перебувала на смузі руху позаду вказаного транспортного засобу у вертикальному чи близько до такого положенні. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мати позивача, ОСОБА_3 ,отримала тілесні ушкодження, від яких померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» ДОР».

21.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про страхове відшкодування по страховому випадку, який мав місце ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме ДТП за участю транспортного засобу «RENAULT Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .

На момент ДТП діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/117374235, укладений між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 . Забезпеченим, згідно полісу, є автомобіль «RENAULT Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Даний договір був укладений на підставі вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач в підтвердження того, що він перебував на утриманні своєї матері ОСОБА_3 , 1928 року народження, надав копію довідки Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради від 16.04.2019 року, згідно тексту якої ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Павлоградської міської ради та отримував допомогу компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги за ОСОБА_3 з 27.04.2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, вказана довідка не підтверджує той факт, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою, який був на утриманні у своєї матері або мав на день смерті своєї матері право на одержання від неї утримання. Між тим, довідка підтверджує, що сам ОСОБА_1 надавав соціальні послуги своїй матері, тобто доглядав за нею.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження твердження, що він перебував на утриманні у своєї матері ОСОБА_3 , 1928 року народження.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись положенням ст.ст. 22, 23, 27, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 979, 1200 ЦК України обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні на його користь моральної шкоди, заподіяної смертю матері, не прийняв до уваги той факт, що його мати ОСОБА_3 була похилого віку та потребувала постійного догляду, який він їй забезпечив, у зв`язку з чим не працював; що він перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Павлоградської міської ради та отримував допомогу компенсацію у розмірі 192,10 грн фізичним особам, які надають соціальні послуги по догляду за матір`ю у період з 2015 по 2019 рік, також остання отримувала пенсію у розмірі 2 852,00 грн, саме на ці кошти вони існували, таким чином він перебував на утриманні матері, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положенням п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП є шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст. 23 Закону)

Згідно з п. 27.2 ст. 27 вказаного Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

В свою чергу, статтею 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 зазначеного Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті матері - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не досяг пенсійного віку, отже за життя матері мав можливість працевлаштуватися, доказів незадовільного стану здоров`я або інших поважних причин відсутності такої можливості, матеріали справи не містять.

Доказів того, що ОСОБА_3 за життя потребувала постійного стороннього догляду також не надано.

Таким чином, з огляду на положення вищевказаних норм матеріального права, позивач не довів належними та достатніми доказами обставини, які б свідчили про його непрацездатність та перебування через це на утриманні своєї матері, 1928 року народження.

Посилання позивача на довідку Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради від 16.04.2019 року, згідно якої ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Павлоградської міської ради та отримував допомогу компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги за ОСОБА_3 з 27.04.2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, як на доказ того, що він перебував на утриманні своєї матері ОСОБА_3 , 1928 року народження, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки така довідка не є свідченням непрацездатності позивача та перебування на утриманні у своєї матері або мав на день смерті своєї матері право на одержання від неї утримання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на положення ч. 2 ст. 1168 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, а також на те, що він мешкав разом зі своєю матір`ю, надав соціальні послуги, здійснював за нею нагляд, а тому має право на відшкодування від ПрАТ СК «ПЗУ Україна», заподіяної йому смертю матері, моральної шкоди, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки обставини, на які посилається позивач не підтвердженні жодними належними доказами.

Крім того, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у пункті 27.2 ст. 27 визначено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України.

Інші доводи в апеляційній скарзі позивача про те, що рішення суду першої інстанції є безпідставним та незаконним, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова