КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5704/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Київ

Справа № 754/14617/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Деснянськогорайонного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Галась І.А.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У жовтні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 82 254 грн. 79 коп. за кредитним договором № б/н від 22.11.2017 року та судового збору у розмірі 1921 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22.11.2017 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладені договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 договору. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача www.privatbank.ua АТ КБ «Приватбанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку.

Вказує, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивач АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, у зв`язку з чим станом на 14.07.2019 року відповідач має заборгованість у розмірі 82 254 грн. 79 коп., з яких: 56 115,37 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19 248,73 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2497,60 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3893,09 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись його незаконність, необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що на підтвердження своїх вимог позивачем надана до суду копія анкети-заяви, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що позичальник висловив згоду про укладення договору та особистим підписом це засвідчив. Позивачем надані належні та допустимі докази по справі. Крім того, наданий також розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначає, що відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Кредитний ліміт у даному випадку змінювався неодноразово, даний факт відображено у виписці по рахунку відповідача.

Крім того, представник позивача, посилаючись на постанови Верховного Суду від 21.03.2018 року по справі № 441/569/17, від 07.03.2018 року по справі № 755/18246/15-ц та від 06.02.2018 року по справі № 755/2720/16-ц, зазначала, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. В даному випадку відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Звертає увагу на те, що банк додав до позовної заяви саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, які діяли на момент укладення договору та з якими було ознайомлено відповідача. Саме на відповідача покладено обов`язок доведення, що він не був ознайомлений з Умовами та правилами та Тарифами банку. Доказів, що відповідача не було ознайомлено з Умовами та правилами, Тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими Умовами та правилами, відповідач не надав. Крім того, відповідач зобов`язався самостійно знайомитися зі всіма змінами на сайті Приватбанку.

Крім того, посилаючись на постанову Верховного Суду по справі № 755/7704/15-ц вказувала, що якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, суд повинен був надати свій розрахунок. Оскільки, судом першої інстанції цього не було зроблено, вважає, суд ухилився від своїх прямих обов`язків, зокрема, від здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, умов, на яких він укладався, в тому числі і щодо розміру відсотків та штрафних санкцій за користування кредитними коштами, а також строку дії договору та особи позичальника.

Також суд посилався на те, що наданий позивачем розрахунок не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору, оскільки по суті є письмовим обґрунтуванням заявлених вимог. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Оскільки судом не встановлено факту укладання кредитного договору, суми кредитної заборгованості, розміру відсотків, під які видавався кредит, та строку дії кредитного договору, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є не доведеними, відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

З висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими, і такими, що відповідають матеріалам справи та нормам матеріального права.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22.11.2017 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивач вказує на наявність у відповідача станом на 14.07.2019 року заборгованості у розмірі 82 254 грн. 79 коп., з яких: 56 115,37 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19 248,73 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2497,60 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3893,09 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи встановлено, що 22 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до змісту якої відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір банківського обслуговування, примірник якого отримано шляхом самостійного роздрукування.

Проте заяв про оформлення на своє ім`я будь-якої із платіжних карток (карта «Універсальна», карта Gold або будь-якої іншої кредитної картки) вищевказана заява-анкета не містить. Будь-яких даних про бажаний кредитний ліміт, розмір відсоткової ставки за користування кредитом в анкеті-заяві також не зазначено.

Отже, Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить відомостей, яку саме кредитну картку та за яким тарифом з обслуговування кредитних карток просив надати відповідач.

При цьому в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22 листопада 2017 року відсутні відомості щодо умов кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Крім того, наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» ПриватБанку є узагальненим витягом за період 2013 - 2015 років, тоді як заяву відповідач підписував у 2017 році.

Довідки про умови кредитування чи Тарифів обслуговування кредитних карт, які б містили підпис відповідача ОСОБА_1 про ознайомлення з ними, матеріали справи не містять.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22 листопада 2017 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємну частину спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Також, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

З витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» вбачається, що тарифи карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» мають різні умови кредитування, зокрема, різний: пільговий період часу, розмір базової процентної ставки, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та порядок її нарахування.

Разом з тим, зазначений витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису позичальника про ознайомлення з ними, а тому позивачем не доведено, який саме тариф було обрано відповідачем, оскільки тарифи встановлені для карт чотирьох видів та різняться між собою.

В позовній заяві позивачем не зазначено та не надано відповідних доказів, за якими саме тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідач отримав кредитну картку, а відтак позивачем не доведено розмір, порядок та умови нарахування процентів та пені, що були узгоджені сторонами при укладенні договору.

Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими позивачем тарифами був ознайомлений відповідач і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент підписання анкети-заяви містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному витягу з Тарифів, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка витягу з Тарифів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) .

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За викладених обставин, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення відсотків за користування кредитом та штрафів, оскільки позивачем не надано доказів щодо істотних умов кредитування, зокрема, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами, який погоджено між сторонами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати процентів за користування кредитом, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 22 листопада 2017 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 22 листопада 2017 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені посилання представника позивача не відповідають змісту Анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні. Доказів, які б підтверджували, що саме надані до матеріалів справи Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення у Анкеті-заяві про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. При цьому, із наданої позивачем копії Анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт, запропонованих банком, погодився відповідач.

Враховуючи, що наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містить підпису відповідача ОСОБА_1 , тоді як у вказаному витягу міститься чотири різних види тарифів, що встановлені для різних видів карт, зазначений витяг не може вважатися доказом на підтвердження умов кредитування, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом та штрафів, на їх правильність не впливають.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що справа розглянута у відсутності відповідача, який доводи позовних вимог не спростував, участі у змагальному процесі не брав. Отже, відповідач не надав жодного доказу на спростування факту отримання кредитних коштів та користування ними.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

У зв`язку з цим колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що АТ КБ «Приватбанк» не доведено розміру отриманих кредитних коштів, оскільки такий висновок спростовується поданими позивачем доказами, а саме: заявою ОСОБА_1 , підписаною ним особисто (а.с. 8), та розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково погашав кредит (а.с. 6-7).

Отже, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за тілом кредиту.

Разом з тим, наданий позивачем до позовної заяви розрахунок не можливо покласти в основу рішення про стягнення заборгованості по кредиту ( тілу кредиту) у повному обсязі, оскільки з наданого розрахунку вбачається, що до суми заборгованості по тілу кредиту банком включені нараховані відсотки, додатково до тих, які пред`явлені до стягнення окремо.

Так, зі змісту позовної заяви та наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 56115 грн. 37 коп. та заборгованість за простроченим тілом кредиту - 19 248 грн. 73 коп., а всього - 75 364 грн. 10 коп.

Однак, як вбачається з наданого розрахунку, заявлена до стягнення сума тіла кредиту фактично не підтверджена в самому розрахунку, оскільки перевищує загальну суму вказаних позивачем «витрачених клієнтом кредитних коштів» на 29 777 грн. 84 коп. Таких висновків колегія суддів дійшла виходячи з наступного.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, останнє погашення кредиту було здійснено відповідачем 25.10.2018 року на суму 1350 грн. Після вказаної дати відповідач жодних платежів на погашення заборгованості не здійснював.

Таким чином, зазначене позивачем у розрахунку непогашене тіло кредиту станом на 31 жовтня 2018 року становить суму 30520 грн. 08 коп. Непогашені кредитні платежі за листопад 2018 року, які підлягали сплаті протягом цього місяця, але не були сплачені, що зазначені у графі «Витрати клієнтом кредитних коштів» становлять: 657 грн. 38 коп., 684 грн. 22 коп., 1918 грн. 49 коп., що разом складає 3260 грн. 09 коп., відповідно тіло кредиту збільшилось саме на цю суму.

Отже, заборгованість по тілу кредиту станом на 30 листопада 2018 року має становити: 30 520 грн. 08 коп. + 3260 грн. 09 коп., що разом складає 33 780 грн. 17 коп.

Натомість у розрахунку позивача графі № 5 «тіло кредиту на звітну дату» станом на 30 листопада 2018 року зазначене банком у розмірі 34 873 грн. 64 коп., що перевищує дійсний розмір заборгованості на 1093 грн. 47 коп. ( 34 873 грн. 64 коп. - 33 780 грн. 17 коп.). З іншої графи під назвою «Відсотки погашені за рахунок кредиту» колегією суддів встановлено, що саме зазначена сума, на яку збільшено дійсний розмір заборгованості, є нарахованими відсотками за листопад 2018 року - 1093 грн. 47 коп.

Аналогічно у розрахунку відображено, що відсотки, нараховані за кожний наступний місяць у період з листопада 2018 року по липень 2019 року, включені у заборгованість за тілом кредиту, що підтверджується як назвою самої графи «Відсотки погашені за рахунок кредиту» ( при цьому платежів на погашення відсотків у зазначений період в розрахунку не відображено), так і шляхом підрахунку загальної суми коштів, що зазначені у графі «витрати клієнтом кредитних коштів», з наступною перевіркою їх розміру на відповідність сумам, зазначеним у графі «Тіло кредиту на звітну дату». При такому підрахунку виявлено, що сума коштів, зазначена у графі «тіло кредиту на звітну дату», перевищує загальну суму витрачених позичальником кредитних коштів на суму нарахованих відсотків, «погашених за рахунок кредиту» за відповідний місяць.

Зокрема, враховуючи, що станом на 31 жовтня 2018 року непогашене тіло кредиту становить 30 520 грн. 08 коп., на 31 листопада 2018 року - 33 780 грн. 17 коп., протягом грудня 2018 року - також використано кредитних коштів 3260 грн. 09 коп., то станом на 31 грудня 2018 року заборгованість по тілу кредиту має становити 37 040 грн. 26 коп.

Однак у розрахунку позивача станом на 31 грудня 2018 року тіло кредиту значиться в сумі 39 305 грн. 64 коп., яка включає в себе відсотки за листопад 2018 року - 1093 грн. 47 коп. та грудень 2018 року - 1171 грн. 91 коп. ( 37040 грн. 26 коп. + 1093 грн. 47 коп. + 1171 грн.91 коп. = 39305 грн. 64 коп.).

Таким чином, з наданого позивачем розрахунку колегією суддів встановлено , що за період з 01.11.2018 року по 14.07.2019 року банком було нараховано відсотків на суму 29 777 грн. 84 коп., які включені до тіла кредиту, без жодних посилань на умови укладеного договору.

Разом з тим, надана до матеріалів справи анкета-заява від 22 листопада 2017 року таких умов не містить, а посилання позивача на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що містяться у матеріалах справи, визнані судом необґрунтованими з вищенаведених підстав.

Підсумовуючи викладене, з наданого позивачем розрахунку заборгованості колегією суддів встановлено наступне: станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість за тілом кредиту складала 30 520 грн. 08 коп. За період з 01.11.2018 року по 08.04.2019 року використано кредитних коштів 15 066 грн. 18 коп. Отже, загальна сума заборгованості за тілом кредиту ( фактично використані кредитні кошти) становить 45 586 грн. 26 коп.

Отже, заявлена позивачем до стягнення сума як тіло кредиту: 56 115 грн. 37 коп. + 19 248 грн. 73 коп., що разом складає 75 364 грн. 10 коп., фактично складається з: використаних та неповернутих кредитних коштів станом на 01.11.2018 року - 30520 грн. 08 коп., використаних кредитних коштів за період з 01.11.2018 року по 08.04.2019 року - 15 066 грн. 18 коп., а також нарахованих за період з 01.11.2018 року по 14.07.2019 року відсотків - 29 777 грн. 84 коп., які були безпідставно включені банком до тіла кредиту.

З урахуванням наведеного, виходячи із даних, що наведені позивачем у наданому ним розрахунку, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача за тілом кредиту становить: 75 364 грн. 10 коп. - 29 777 грн. 84 коп. = 45 586 грн. 26 коп. ( 30 520 грн. 08 коп. + 15 066 грн. 18 коп.)

Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 45586 грн. 26 коп., тому зазначена сума заборгованості підлягає стягненню у судовому порядку.

Враховуючи викладене та висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 45 586 грн. 26 коп. за кредитним договором № б/н від 22 листопада 2017 року, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню у вказаній частині на підставі ст. 376 ЦПК України з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати в розмірі 55, 42% від суми сплаченого судового збору. Враховуючи, що при поданні позову позивачем було сплачено 1921 грн., при поданні апеляційної скарги - 2881,50 грн., то сума судових витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу, становить : 4802 грн. 50 коп. х 55, 42% = 2661 грн. 55 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року - скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту (тілу кредиту) та прийняти постанову :

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 45 586 (сорок п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн. 26 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2661 грн. 55 коп.

В іншій частині рішення Деснянськогорайонного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року - залишити без змін.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.