справа № 489/6127/15-ц провадження №2/489/86/20
РІШЕННЯ

Іменем України

12 червня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

встановив:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.10.2007 в розмірі 53940,20 CHF заборгованості по кредитку і процентам та 12634,79 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне погашення заборгованості, а також витрати понесені на сплату судового збору.

Як на підставу позовних вимог позивач вказав, що 03.10.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», (на теперішній час - Акціонерне товариство «УкрСиббанк») (далі - УкрСиббанк, Банк) та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останньому були надані грошові кошти в сумі 66730,00 швейцарських франків, які відповідач зобов`язувався повернути в повному обсязі не пізніше 03.10.2017, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,19 відсотків річних. В подальшому сторони уклали Додаткову угоду №1, згідно якої домовились про зміну кінцевого терміну повернення кредиту до 01.10.2027.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника між УкрСиббанк та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до якого остання зобов`язалась відповідати солідарно перед банком за виконання зобов`язань боржника за кредитним договором, в тому числі в сумі кредиту, відсотків за використання кредиту та штрафних санкцій.

Через порушення позичальником грошових зобов`язань станом на 27.08.2015 утворилася заборгованість, яка складається із 53940,29 CHF по кредиту і процентам та 12634,79 грн. пені, а саме із 49892,70 CHF строкової заборгованості по кредиту, 1275,95 CHF простроченої заборгованості по кредиту, 400,16 CHF поточної заборгованості по процентам, 2371,48 CHF простроченої заборгованості по процентам, а також 3967,03 грн. пені, нарахованої в межах строку позовної давності, та 8667,76 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Рехлецький Р.В. 04.01.2019 надав до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву вказав, що 03.10.2007 між УкрСиббанком та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.10.2007, якою розділ 4 доповнено пунктом 4.12, а пункт 10.2 новим абзацом, умови яких збільшують відповідальність, згоди на що поручитель ОСОБА_2 не надавала.

Так як Банк збільшив обсяг відповідальності поручителя без її згоди, а також не звернувся з позовом до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання (прострочка за кредитом з 27.02.2015), тому на момент звернення позивача до суду порука вважається припиненою, що виключає задоволення позовних вимог в цій частині. Також позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом з пропуском строку позовної давності, що відповідно до вимог закону, є підставою для відмови в позові, а стягнення основної заборгованості в іноземній валюті не відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 18.10.2017 по справі № 127/22797/15-ц.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.09.2015 відкрито провадження у справі.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.11.2015 позовні вимоги УкрСиббанк задоволено.

Ухвалою суду від 05.12.2018 заочне рішення скасовано.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу судових справ згідно розпорядження в.о. керівника апарату суду № 80 від 13.03.2019 (в зв`язку з відставкою судді ОСОБА_4.) вказана справа перерозподілена головуючому судді Коваленку І.В., ухвалою якого від 05.04.2019 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.07.2019 здійснено перехід з спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 20.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 09.06.2020 15:30 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У поданій до суду письмовій заяві представник позивача просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідач - адвокат Рехлецький Р.В. подав заяву про відкладення розгляд справи на іншу дату через його зайнятість в іншому судовому процесі. Доказів на підтвердження такої зайнятості суду не надав.

Інший відповідач правом на надання відзиву не скористався та причини неявки в судове засідання не повідомив.

За таких обставин, враховуючи, що сторони належим чином були повідомлені про розгляд справи судом та розумність строків її розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення на підставі наявних в ній матеріалів.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Із матеріалів позовної заяви встановлено, що 03.10.2007 між УкрСиббанк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 66730,00 швейцарських франків, зі сплатою відсотків за його використання в розмірі 9,19% річних. Кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 03.10.2017 (пукти 1.1, 1.2).

Розділом 12 кредитного договору передбачено право вимоги дострокового повернення кредитних коштів - в разі порушення позичальником термінів погашення кредиту.

17.02.2009 сторони кредитного договору уклали додаткову угоду № 1, згідно якої змінили кінцевий термін повернення кредиту, а саме встановлено повернення кредиту не пізніше 01.10.2027. Також сторони договору дійшли згоди, що позичальник зобов`язується повертати суму кредиту і сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 570,00 швейцарських франків.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позивальника між УкрСиббанком та ОСОБА_2 03.10.2007 укладений договір поруки, відповідно до якого остання зобов`язалась відповідати солідарно перед банком за виконання зобов`язань боржника за кредитним договором, в тому числі в сумі кредиту, відсотків за його використання та штрафних санкцій.

У пунктах 1.3 - 1.4 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Відповідно до пункту 2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Згідно пункту 2.2 договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

У пункті 3.1 договору поруки встановлено, що договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

17.02.2009 між УкрСиббанк та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки, згідно якої поручитель надала згоду на зміну основного зобов`язання за кредитним договором, а саме розміру ануїтетного платежу - 570,00 швейцарських франків та термін виконання основного зобов`язання - 01.10.2027. тобто на зміни внесені до кредитного договору додатковою угодою № 1 від 17.02.2009, укладеною між позичальником та Банком.

У зв`язку із порушенням позичальником грошових зобов`язань 01.08.2015 УкрСиббанк відповідно до умов розділу 12 кредитного договору направив на адресу відповідачів вимоги від 31.07.2015 про погашення простроченої заборгованості, а у разі невиконання цих вимог починаючи із 41 календарного дня з дати відправлення вимоги достроково повернути кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти, що разом становить 53540,13 швейцарських франків. Проте ці вимоги залишені без задоволення.

Згідно розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачами грошових зобов`язань станом на 27.08.2015 утворилася заборгованість, яка складається із 53940,29 CHF заборгованості по кредиту і процентам та 12634,79 грн. пені, а саме із 49892,70 CHF строкової заборгованості по кредиту, 1275,95 CHF простроченої заборгованості по кредиту, 400,16 CHF поточної заборгованості по процентам, 2371,48 CHF простроченої заборгованості по процентам, а також 3967,03 грн. пені, нарахованої в межах строку позовної давності, та 8667,76 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів.

За правилами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Таким чином, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Установлено, що відповідно до кредитного договору № 0 від 03.10.2007, з урахуванням змін внесених додатковою угодою від 17.02.2009, кінцевим терміном повернення коштів - 01.10.2027.

Кредитор - УкрСиббанк звернувся до суду з позовом 02.09.2015, що підтверджується відміткою поштового відділення на конверті, вимагаючи, відповідно до приписів частини другої статті 1050 ЦК України, дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до умов розділу 12 кредитного договору, яким сторони договору врегулювали питання щодо дострокового повернення кредитних коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, УкрСиббанк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту та змінив кінцевий термін його повернення з 01.10.2027 на 41 календарний день з дати відправлення вимоги відповідачам про повернення кредиту - 14.09.2015.

З розрахунку позивача слідує, що нарахування процентів та пені здійснено в межах строку дострокового повернення кредиту.

Таким чином, враховуючи правомірність нарахування позивачем заборгованості по кредиту, процентам та пені, розмір яких відповідачами не спростовано, суд погоджується із визначеною позивачем заборгованості.

При цьому, з огляду на встановлені обставини суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної даності, оскільки останнє погашення кредиту та процентів позичальник здійснив 06.01.2015, а Банк звернувся до суду 02.09.2015.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.05.2020 у справі № 757/62596/16-ц (провадження № 61-26842св18).

Щодо доводів представника відповідача про припинення поруки.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними в постанові від 17.02.2020 у справі № 757/4111/13-ц.

Із наданої представником відповідача копії додаткової угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.10.2007, вбачається, що цією угодою кредитний договір його сторонами був доповнений пунктом 10.2 наступного змісту:

У випадках настання обставин:

- передбачених підпунктами «а», «б» пункту 10.2 договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п. 1.3.1 договору;

- передбачених підпунктом «а» пункту 10.2 договору - процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5% для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1 договору;

- передбачених підпунктом «г» пункту 10.2 договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування.

Відповідно до пункту 2.1 договору поруки, який укладений між УкрСиббанк та ОСОБА_2 , кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Зазначена умова договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Між тим матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_2 була повідомлена про укладення 03.10.2007 додаткової угоди про внесення змін до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.10.2007 та надала свою згоду на внесення змін до цього кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника.

Крім того, як вбачається з розрахунку позивача проценти нараховувалися виходячи з процентної ставки 9,19 відсотків річних, так і за підвищеною процентною ставкою 18,38 процентів річних, згоди на яку поручитель не надавала.

Зважаючи на наведене, суду вважає, що укладення вказаної вище додаткової угоди № 1 до договору кредиту, без згоди поручителя, відповідно до якої за неналежне виконання позичальником кредитного договору були нараховані проценти в розмірі подвійної ставки, що збільшило обсяг відповідальності ОСОБА_2 , є наслідком припинення договору поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.05.2020 по справі № 352/1927/15-ц (провадження 61-20067св19).

Оскільки суд дійшов висновку про припинення договору поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України - у зв`язку збільшення відповідальності поручителя без згоди останнього, тому немає необхідності в наданні оцінки доводам представника відповідача про припинення договору поруки також з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Доводи представника відповідача про те, що у разі визначення в договорі споживчого кредиту форми виконання основного зобов`язання в іноземній валюті, обов`язково зазнається сума в гривнях по курсу Національного Банку України еквівалентна черговому платежу на день її сплати, суд вважає помилковими.

Так, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеній в постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18).

Враховуючи вище наведе та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору та відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 03.10.2007, яка станом на 27.08.2015 складається із 53940,29 CHF (швейцарських ранків) заборгованості за кредитом і процентам та 12634,79 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а також 3654,00 грн. судового збору.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до відповідача ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська,2/12;

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 12.06.2020.

Суддя І.В.Коваленко