Провадження № 4-с/760/138/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

секретаря судового засідання - Хліменкової А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення та бездіяльність приватного виконавця, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмила Олегівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус»,-

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва звернулась представник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 зі скаргою на рішення та бездіяльність приватного виконавця, в якій просила:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. щодо накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , що містяться на рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», постановою про арешт коштів боржника від 16.03.2020 у виконавчому провадженні №61562801;

- скасувати постанову про накладення арешту на грошові кошти від 16.03.2020 у виконавчому провадженні №61562801 в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , що містяться на рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк»;

- визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. щодо невинесення постанови про зняття арешту з грошових коштів ОСОБА_2 , що містяться на рахунку НОМЕР_1 ;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. у виконавчому провадженні №61562801 прийняти постанову про зняття арешту з коштів ОСОБА_2 , що містяться на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» IBAN: НОМЕР_1 та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. надіслати постанову про зняття арешту у ВП №61562801 з коштів ОСОБА_2 , що містяться на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» IBAN: НОМЕР_1 , в той самий день на адресу АТ КБ «ПриватБанк»;

- стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 5000 грн.

Скаргу мотивовано тим, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. перебуває виконавче провадження № 61562801 з виконання виконавчого листа №2-1045/10, виданого 19.10.2017 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Виконавцем в рамках виконавчого провадження № 61562801 було винесено: постанову про арешт коштів боржника від 16.03.2020 із зазначенням в постанові значної кількості банків. В тому числі арешт накладено на рахунки, які відкриті в АТ КБ «ПриватБанк».

Зокрема, в АТ КБ «ПриватБанк» відкрито рахунок UA2582845, який використовується ОСОБА_2 для зарахування та виплати заробітної плати. Грошові кошти, які надходять на цей рахунок, є єдиним джерелом доходу для ОСОБА_2 і можливістю утримувати себе та дітей.

07.04.2020 ОСОБА_2 звернулася до приватного виконавця з проханням зняти арешт із банківського рахунку.

Листом від 14.04.2020 приватний виконавець повідомила, що арешт буде знятий у разі надходження від банків документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунках, заборонено звертати стягнення.

17.04.2020 на адресу приватного виконавця було направлено клопотання про скасування арешту із наданням довідки із банку АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження, що кошти на рахунок ОСОБА_2 надходять у вигляді виплати заробітної плати.

Також представник, яка діє в інтересах ОСОБА_2 зазначила, що приватний виконавець проігнорувала вимоги закону, постанову про зняття арешту не винесла.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.05.2020 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

25.05.2020 від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.Ю. до канцелярії суду надійшли пояснення на скаргу на рішення та бездіяльність приватного виконавця, відповідно до яких остання просила у задоволенні скарги відмовити. Крім того, остання зазначила в своїх поясненнях, що на адресу приватного виконавця не надходило жодних заяв та документів від АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження того, що рахунок UA2582845, є рахунком на який заборонено звертати стягнення згідно із ЗУ «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні адвокат Дайнеко П.В. скаргу підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Інші сторони, які беруть участь у справі, не з`явились, повідомлялись вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши сторін, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до висновку про часткове задоволення скарги.

Відповідно до положень ст.ст.447, 448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч.1 ст.451 ЦПК України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Стаття 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно ч.1 до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Судом встановлено, що 16.03.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження № 61562801 для примусового виконання виконавчого листа № 2-1045/10, виданого 19.10.2017 Солом`янським районним судом м. Києва, про солідарне стягнення із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ВАС «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість в сумі 56630,14 грн, судовий збір в розмірі 566,30 грн, 420 грн витрати на оголошення у пресі та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. від 16.03.2020 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, в тому числі картковий рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», що належить боржнику ОСОБА_2 НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 63510,08 грн.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п.7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ст.56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з п.9.1. Інструкції, виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця, судовим рішенням (в тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження.

ОСОБА_2 працює в СШ-43 до теперішнього часу, заробітна плата перераховується в повному обсязі на картковий рахунок НОМЕР_1 відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 10.04.2020.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», на виконання постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. від 16.03.2020, було зобов`язано накласти арешт на грошові кошти, що містяться на зарплатному рахунку ОСОБА_2 .

Частинами 2, 3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

За умовами ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

14.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. було надано відповідь на лист ОСОБА_2 про зняття арешту б/н від 07.04.2020, з якої вбачається, що арешт з рахунку ОСОБА_2 , відкритого в АТ «ПриватБанк» та рахунку відкритого в АТ «Укргазбанку» будуть зняті у разі надходження від банків документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунках, заборонено звертати стягнення.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстави для зняття арешту з майна (коштів), а саме підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналізуючи вимоги цієї норми закону, у взаємозв`язку із фактичними обставинами у цій справі, необхідно зазначити, що в даному випадку зняття арешту можливе лише за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтею 10 Конвенції про захист заробітної плати № 95 від 01 липня 1949 р., ратифікована 23 червня 1992р. визначено, що заробітна плата може стати об`єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.5 ст.97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно із ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що внаслідок винесення приватним виконавцем постанови про арешт усіх коштів на банківському рахунку ОСОБА_2 , який використовується останньою для отримання заробітної плати. При цьому, на підставі вказаної постанови арешт було накладено на всі грошові кошти, які є отриманою боржником заробітною платою, що суперечить положенням ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у даному випадку, із заробітної плати боржника може бути утримано її частину у розмірі 20 відсотків.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, та з урахуванням того, що арешт було накладено на грошові кошти, що містяться на рахунку з отримання заробітної плати ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково, оскільки, встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні їм докази підтверджують протиправність постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. від 16.03.2020 про арешт коштів у виконавчому провадженні № 61562801 в частині накладення арешту на картковий рахунок № НОМЕР_1 відкрити у АТ КБ «ПриватБанк».

Щодо вимог про зобов`язання приватного виконавця прийняти постанову про зняття арешту з коштів ОСОБА_2 та зобов`язання надіслати постанову про зняття арешту слід зазначити, що ці вимоги стосуються дискридиційних повноважень приватного виконавця, тому ці вимоги не підлягають задоволенню. В цілому порушені права ОСОБА_2 підлягають відновленню за результатами розгляду скарги на дії приватного виконавця.

Що стосується вимоги про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. на користь ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 5000 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч.3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У відповідності до ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи ; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин 1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною скаржника додано копію договору про надання правової допомоги № 8 від 14.04.2020 та платіжне доручення №37219098.1 від 16.04.2020 про сплату 500 грн на рахунок АБ «Дейнеко» про оплату по договору надання правової допомоги від ОСОБА_2 .

Згідно з п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Разом з тим, у пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 799 статтями 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягується лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із надання правової допомоги у конкретній справі (наприклад: складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.

Виходячи з вищевикладених обставин, вимога про стягнення витрат в розмірі 5000 грн з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. на користь ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, оскільки скарга задоволена частково.

Виходячи з викладеного, суд вважає за доцільне та співмірне стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 250 грн.

Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги.

Враховуючи наведене вище, на підставі ст. 129-1 Конституції України, ст.ст.4, 5, 47, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.4, 76, 77, 81, 258 - 260, 268, 273, 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення та бездіяльність приватного виконавця, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмила Олегівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни щодо накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , що містяться на рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», постановою про арешт коштів боржника від 16.03.2020 у виконавчому провадженні №61562801.

Скасувати постанову про накладення арешту на грошові кошти від 16.03.2020 у виконавчому провадженні №61562801 в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , що містяться на рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк».

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, оф. 17) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 250 грн.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Солом`янський районний суд міста Києва.

Суддя - Г.О. Козленко