Суддя Черняк В. Г.
Справа № 643/8173/19
Провадження № 2/644/188/20
07.07.2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 року м. Харків.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Черняка В.Г.,

за участю:

відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

секретаря судових засідань Красовської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Зміївського нотаріального округу Харківської області Гаврильєв Володимир Іванович про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу квартири та витребування квартири,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Зміївського нотаріального округу Харківської області Гаврильєв В.І. про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

Вказана позовна заява до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшла на підставі ухвали судді Московського районного суду м.Харкова від 28.05.2019 року про передачу справи за підсудністю.

У вказаній позовній заяві представник позивача просив суд витребувати від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 ; визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для внесення запису про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за позивачем ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 23.07.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Разом з позовною заявою представником позивача подана заява про забезпечення позову. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23.07.2019 року заяву представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт та встановлено заборону на вчинення правочинів, спрямованих на відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Позовна заява ОСОБА_3 обґрунтована тим, що 19.04.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . В березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання вказаного договору недійсним. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 19.08.2015 року в задоволенні вказаного позову ОСОБА_6 відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.12.2015 року вказане рішення суду скасовано, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені частково, визнано недійсним спірний договір купівлі-продажу квартири. 12.01.2016 року ОСОБА_6 зареєстрував право власності на спірну квартиру на себе. 01.06.2016 року суд касаційної інстанції скасував рішення першої та апеляційної інстанції, справу було направлено на новий розгляд. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 21.09.2017 року в задоволені позову ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним було відмовлено. На думку позивача право власності на квартиру АДРЕСА_1 підлягає поверненню ОСОБА_3 . Однак здійснити поворот виконання рішення на даний час не можливо, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_1 , оскільки останній прийняв спадщину за заповітом. Враховуючи викладене, позивач, на підставі ст.387 ЦК України, просив суд витребувати спірну квартиру з незаконного володіння ОСОБА_1

30.07.2019 року відповідач ОСОБА_1 надав суду відзив на позов ОСОБА_3 , у якому просив суд відмовити в задоволенні позову виходячи з наступного. ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак до цього часу квартира АДРЕСА_1 , власником якої був ОСОБА_6 , знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_3 . Так на протязі багатьох років ОСОБА_3 розпоряджається квартирою, передає її в оренду третім особам, ключі від квартири знаходяться у неї. ОСОБА_1 доступу до квартири не має, не володіє та не користується нею, не має документів на право власності. ОСОБА_1 посилається на відсутність доказів незаконного заволодіння ним спірною квартирою. Крім того, відповідач ОСОБА_1 посилається на невиконання позивачем ОСОБА_3 умов договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , оскільки покупець ОСОБА_3 не сплатила грошові кошти за квартиру відповідно до умов договору, у розмірі 133 900,00 грн.

Крім того, 30.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , в якому просив суд розірвати договір від 19.04.2012 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. щодо квартири АДРЕСА_1 та відновити порушено право шляхом витребування у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вказаної квартири.

Ухвалою суду від 04.09.2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. 19.09.2019 року ОСОБА_1 усунуто недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим ухвалою суду від 03.12.2019 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що 19.04.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу квартири, згідно якого ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Продаж квартири здійснювався за 133 900,00 грн. При цьому даний договір мав елементи договору купівлі-продажу квартири та договору про встановлення сервітуту, за яким ОСОБА_6 мав право довічного користування квартирою. При цьому ОСОБА_3 грошові кошти за вказаним договором не сплатила, що є підставою для розірвання вказаного договору. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_3 була порушена і друга істотна умова договору, а саме порушено право сервітуту, оскільки на початку 2015 року ОСОБА_3 вигнала ОСОБА_6 з квартири, ОСОБА_6 проживав у родині ОСОБА_1 , а потім переїхав до будинку-інтернату для літніх осіб. Враховуючи наявність з боку ОСОБА_3 істотних порушень умов договору є підстави для розірвання договору купівлі-продажу квартири та повернення майна (квартири).

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 своїм правом на надання відзиву на зустрічний позов не скористалась.

Під час судового розгляду ОСОБА_3 свої позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, позов ОСОБА_1 не визнала. Крім того, ОСОБА_3 пояснила, що квартира АДРЕСА_1 на підставі рішення суду належить їй, отже квартиру слід витребувати з володіння ОСОБА_1 .

Під час судового розгляду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали, зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі.

Позивач та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 07.07.2020 року, не з`явилась, про слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином про що в матеріалах справи міститься відповідна розписка (явочний аркуш), про причини неявки суд не повідомила.

Третя особа приватний нотаріус Зміївського нотаріального округу Харківської області Гаврильєв В.І. в судове засідання, призначене на 07.07.2020 року, не з`явився, про слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Суд, дослідивши надані сторонами докази по справі, заслухавши пояснення сторін та свідків, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

19.04.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено змішаний цивільно-правовий договір з елементами договору купівлі-продажу та договору про встановлення сервітуту. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1384 (том 1 а.с.15-20).

Згідно п. 1.2 вказаного договору ОСОБА_6 передає у власність ОСОБА_7 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_7 приймає цю квартиру та зобов`язується сплатити за неї грошову суму визначену в п.2.1 договору у розмірі 133 900,00 грн.

Крім того, згідно п.1.4 вказаного договору щодо квартири, що є предметом цього договору, за домовленістю сторін встановлюється сервітут, за яким ОСОБА_6 має право довічного користування квартирою, яке полягає у можливості довічного проживання ОСОБА_6 у вказаній квартирі та користування підсобними приміщеннями.

У 2015 році ОСОБА_6 звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2012 року недійсним. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 19.08.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 було відмовлено (том 1 а.с.23-26).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.12.2015 року рішення Московського районного суду м.Харкова від 19.08.2015 року скасовано, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (том 1 а.с. 27-31).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016 року рішення Московського районного суду м.Харкова від 19.08.2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.12.2015 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (том 1 а.с.32-34).

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 21.09.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним було відмовлено (том 1 а.с.35-37).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28.11.2017 року рішення Московського районного суду м.Харкова від 21.09.2017 року залишено без змін.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 21.09.2017 року мотивоване тим, що позивачем ОСОБА_6 обраний не той спосіб захисту своїх прав, і з підстав заявлених позивачем (а саме визнання договору недійсним через його невиконання однією стороною на підставі ст.203 ЦК України), позов задоволенню не підлягає.

24.12.2015 року ОСОБА_6 було здійснено реєстрацію права власності на квартиру на себе, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1 а.с. 14, 16, 107-108).

26.07.2018 року на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова шлюб ОСОБА_7 був розірваний та нею було змінено прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » (том 1 а.с.38-42).

На виконання ухвали суду від 23.07.2019 року про забезпечення доказів, 12.08.2019 року третьою особою приватним нотаріусом Зміївського нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І. суду надано копію спадкової справи №50/2018, заведеної ІНФОРМАЦІЯ_2 після померлого ОСОБА_6 (том 1 а.с.85-108).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (том 1 а.с.89).

За життя ОСОБА_6 залишив заповіт від 14.06.2016 року серія НОМЕР_2 , яким все належне йому майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось заповідав ОСОБА_1 (том 1 а.с.93-96).

06.12.2018 року до приватного нотаріуса Зміївського нотаріального округу Харківської області Гаврильєва В.І. із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 (том 1 а.с.86), інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Крім того, судом було задоволено клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_1 є його батьком. ОСОБА_6 спілкувався з ОСОБА_1 ОСОБА_3 проживала у одному будинку з батьками свідка. Між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири. За вказаним договором ОСОБА_3 не розрахувалась з ОСОБА_6 , не сплатила йому гроші за квартиру. Ці обставини відомі свідку зі слів ОСОБА_6 ОСОБА_3 погано відносилась до ОСОБА_6 , тому він був вимушений проживати у сім`ї ОСОБА_1 , а останній період свого життя ОСОБА_6 проживав у будинку для літніх людей. Спірна квартира у володінні ОСОБА_1 не перебуває, доступу до квартири він не має. Квартирою користується ОСОБА_3 , в квартирі живуть квартиранти.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_1 є її чоловіком. ОСОБА_6 був знайомим ОСОБА_1 ОСОБА_6 жалівся, що ОСОБА_3 виганяла його з квартири, відключала телевізор, холодильник, забирала у нього гроші. Між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, але ОСОБА_3 не віддала гроші за квартиру. З квітня 2015 року по грудень 2015 року ОСОБА_6 проживав у свідка вдома, вони доглядали його. В подальшому ОСОБА_6 проживав у будинку для літніх людей, вони навідувались до нього. Свідок та ОСОБА_1 поховали ОСОБА_6 ОСОБА_3 у спірній квартирі не жила.

Відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 надав суду пояснення у якості свідка та зазначив, що ОСОБА_3 гроші за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 не передавала. ОСОБА_6 не мав можливість проживати у спірній квартирі, сервітут не був забезпечений, ОСОБА_3 його вигнала. ОСОБА_6 помер у 2018 році, його поховала сім`я ОСОБА_1 . До смерті ОСОБА_6 проживав у будинку для літніх людей.

Щодо первісного позову позивача ОСОБА_3 про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

Як на правову підставу для задоволення позовних вимог про витребування нерухомого майна (квартири) із чужого незаконного володіння позивач ОСОБА_3 посилається на ст. 387 ЦК України, згідно якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння».

За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за оцінкою обставин встановлених під час судового розгляду і перевірки їх доказами, приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачем ОСОБА_3 вимог про витребування квартири з незаконного чужого володіння ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Як вбачається з досліджених судом доказів та заслуханих пояснень сторін та свідків спірна квартира не перебуває у фактичному володінні, користуванні відповідача ОСОБА_1 . Право власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_1 не зареєстроване. Позивач ОСОБА_3 під час судового розгляду особисто підтвердила, що відповідач ОСОБА_1 у квартирі не проживає, квартирою не користується, на даний час квартира здається позивачем ОСОБА_3 третім особам в оренду. Таким чином, квартира АДРЕСА_1 знаходиться у фактичному володінні та користуванні позивача ОСОБА_3 .

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , скільки квартира АДРЕСА_1 у володінні відповідача ОСОБА_13 не перебуває.

Щодо зустрічного позову позивача ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу квартири та витребування квартири.

У своєму зустрічному позові ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачем ОСОБА_3 були порушені істотні умови договору від 19.04.2012 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо квартири АДРЕСА_1 , а саме:

- ОСОБА_3 не здійснено оплату по договору у розмірі 133 900,00 грн.;

- ОСОБА_3 порушено право ОСОБА_6 на сервітут.

Враховуючи вказані обставини, позивач за зустрічним позовом вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 19.04.2012 року має бути розірваним, а спірна квартира витребувана від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 на його користь.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Згідно ч.1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ч.2 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч.4 ст.694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару (ч.2 ст.695 ЦК України).

Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати ( ч.3 ст. 692 ЦК України) або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Як вбачається з досліджених судом доказів відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами (розпискою, квитанціями про сплату тощо) факт сплати нею грошових коштів за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 133 900,00 грн. Не встановлено таких обставин і під час попередніх судових розглядів.

Згідно п.1.4 договору купівлі-продажу квартири було встановлено сервітут, за яким ОСОБА_6 мав право довічного користування квартирою АДРЕСА_1 . З пояснень свідків вбачається, що ОСОБА_6 у вказаній квартирі не проживав, проживав у ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 було порушено істотні умови договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , а саме не сплачено грошові кошти за договором у розмірі 133 900,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання вказаного договору-купівлі продажу квартири на підставі ст. 651 ЦК України. Враховуючи, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 спірна квартира підлягає витребуванню у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Згідно ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч.10 ст.158 ЦПК України, заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд на підставі вимог ч.9 ст.158 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23.07.2019 року, а саме скасує арешт та заборону на вчинення правочинів, спрямованих на відчуження квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Щодо клопотання ОСОБА_1 від 29.10.2019 року про залишення позову ОСОБА_3 без розгляду, на підставі п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаного клопотання з метою недопущення порушення права позивача на звернення до суду та на доступ до правосуддя.

Судові витрати по справі судом визначаються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 76, 81, 141, 158, 264, 265, 279 ЦПК України, ст. ст. 263, 319, 387, 655, 691, 962, 694, 695, 406 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ), третя особа приватний нотаріус Зміївського нотаріального округу Харківської області Гаврильєв Володимир Іванович (місцезнаходження: АДРЕСА_6 ) про витребування із чужого незаконного володіння квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу квартири та витребування квартири - задовольнити.

Розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 19.04.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Галиною Олександрівною.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1339,00 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23.07.2019 року, а саме скасувати арешт та заборону на вчинення правочинів, спрямованих на відчуження квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

У відповідності до ч.10 ст.158 ЦПК України, заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, з дня проголошення рішення до Харківського апеляційного суду, враховуючи п. 15.5. Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України, через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У зв`язку з встановленням на усій території України карантину, на підставі положень Закону України № 540-ІХ від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19)», якщо право на вчинення процесуальної дії в учасника справи виникло під час дії карантину, перебіг процесуального строку починається у день, наступний після закінчення дії карантину, і в повному обсязі, встановленому законом (або судом).

Повний текст рішення складено 17 липня 2020 року.

Головуючий - суддя: В. Г. Черняк