Справа № 683/74/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В

з участю: позивача ОСОБА_1 та її представника

адвоката Віхерко Н.О.

відповідачки ОСОБА_2 та її представника

адвоката Якимчук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/74/20, 2/683/518/2020 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, про визнання заповіту нікчемним,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області і просить визнати нікчемним заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 13 червня 2012 року посадовою особою Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3 . До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшов житловий будинок та земельні ділянки, розташовані на території Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Вона є спадкоємцем майна ОСОБА_3 за законом. У визначений законом шестимісячний строк вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті баби. Тоді ж їй стало відомо про заповіт, який її баба склала на користь ОСОБА_2 . Зазначений заповіт 13 червня 2012 року був посвідчений секретарем Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Вважає, що вищезазначений заповіт є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його посвідчення, зокрема, на момент посвідчення заповіту виконавчим комітетом Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району не приймалось рішення, яке б надавало секретарю виконавчого комітету чи іншій посадовій особі право на вчинення нотаріальних дій.

Отже, посадова особа Вишнопільської сільської ради не вправі була посвідчувати заповіт ОСОБА_3 , в зв`язку із чим оспорюваний заповіт складено з порушенням вимог щодо його посвідчення, а тому в силу ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Віхерко Н.О. підтримали позовні вимоги у повному обсязі, вказавши, що заповіт, складений 13 червня 2012 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 є нікчемним, оскільки секретар Вишнопільської сільської ради Соломін Ю.В. на момент посвідчення заповіту не був уповноважений на вчинення нотаріальних дій.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Якимчук Н.П. проти позову заперечили та просять відмовити у задоволенні позовних вимог. У визначений судом строк відповідачка ОСОБА_2 подала відзив, у якому вказує, що позивачкою невірно обрано спосіб захисту, оскільки відповідно до положень ч.2 та ч.3 ст.215 ЦК України питання визнання правочину нікчемним судами не вирішується, а вирішується лише питання щодо визнання правочину недійсним. Крім того, просить врахувати, що складений на її користь заповіт є вільним волевиявленням ОСОБА_3 , яке має бути для усіх непорушним та священним.

Відповідач Вишнопільська сільська рада Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила, у визначений судом строк відзив на позов не подавала.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 червня 2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом буде мати право заповіла ОСОБА_2 .

Зазначений заповіт того ж дня посвідчений секретарем виконавчого комітету Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Соломіним Ю.В., зареєстрований в реєстрі під №82.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Для позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 була рідною бабою. Батько ОСОБА_1 й відповідно син ОСОБА_3 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На день своєї смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 разом із племінником ОСОБА_5

04 жовтня 2019 року за заявою ОСОБА_1 Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №499/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

12 жовтня 2019 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за заповітом до нотаріуса звернулась ОСОБА_2 .

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №499/2019, заведеної 04 жовтня 2019 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Таким чином, спадкоємцями до майна померлої ОСОБА_3 є її внучка ОСОБА_1 , яка спадкує за законом за правом представлення, та відповідачка ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею за заповітом.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч.ч.1, 3 ст.1247 ЦК України).

Так, згідно з ч.2 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ст.1251 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних відносин, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Статтею 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року, в редакції чинній на час посвідчення заповіту, визначено систему місцевого самоврядування, яка включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

В силу положень ч.1 ст.11, ч.ч.1, 3 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року, в редакції чинній на час посвідчення заповіту, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Як слідує із п.п.5 п.«б» ч.1 ст.38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року, в редакції чинній на час посвідчення заповіту, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Положеннями ч.6 та ч.8 ст.59 зазначеного вище Закону передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

До повноважень сільського голови, передбачених ст.42 вищевказаного Закону, не було віднесено питання прийняття розпорядження щодо покладання обов`язків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря виконкому сільської ради.

Пунктом 1 та пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року, в редакції чинній на час посвідчення заповіту, визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних).

Відповідно до п.1.1 та п.1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5, в редакції чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України «Про нотаріат».

Нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Отже, вирішальне значення має з`ясування питання прийняття виконавчим комітетом сільської ради рішення про покладення на певну особу виконавчого комітету обов`язків (надання повноважень) вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Судом встановлено, що у с. Вишнопіль Старокостянтинівського району Хмельницької області не має нотаріусів, тому посадові особи виконавчого комітету Вишнопільської сільської ради мають право на вчинення нотаріальних дій, у тому числі на посвідчення заповітів у цьому населеному пункті.

При цьому, як вбачається з норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та положень Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, чинними на час посвідчення заповіту, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій належать виключно до відання виконавчих органів сільських, селищних, рад, є

делегованими і лише за рішенням колегіального органу - виконавчого комітету відповідної ради в порядку, передбаченому ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на засіданні виконавчого комітету більшістю голосів, визначається відповідна посадова особа органу місцевого самоврядування, на яку покладається вчинення нотаріальних дій від імені виконавчого комітету.

Станом на 13 червня 2012 року виконавчим комітетом Вишнопільської сільської ради не приймалось рішення, яке б надавало секретарю виконкому ОСОБА_6 право на вчинення нотаріальних дій. Отже, останній не вправі був посвідчувати заповіт ОСОБА_3 , в зв`язку із чим оспорюваний заповіт складено з порушенням вимог щодо його посвідчення і він є нікчемним в силу ч.1 ст.1257 ЦК України.

Посадова інструкції секретаря Вишнопільської сільської ради, що затверджена сільським головою 05 січня 2012 року, якою передбачено повноваження секретаря сільської ради відповідно до покладених на нього завдань вчиняти нотаріальні дії (п.2.12 Інструкції), не є належним документом на підтвердження повноважень особи вчиняти нотаріальні дії відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5.

З огляду на викладене, заповіт, складений 13 червня 2012 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід визнати нікчемним.

Посилання представника відповідачки ОСОБА_7 на те, що позивачкою невірно обрано спосіб захисту порушеного права, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до роз`яснень, даних у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Отже, суд вважає, що в даному випадку позивачкою обрано правильний спосіб захисту порушеного права, оскільки між сторонами наявний спір щодо оспорюваного заповіту та відновлення прав позивачки можливо лише при визнанні заповіту нікчемним, оскільки відмова в позові з посиланням лише в мотивувальній частині рішення на нікчемність заповіту не призведе до відновлення прав позивачки, так як заповіт не буде скасований чи визнаний недійсним і залишиться в реєстрі заповітів.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду по цивільних справах №673/416/16-ц від 24 жовтня 2018 року, № 495/87/15-ц від 23 січня 20-19 року, яку відповідно ч.4 ст.263 ЦПК України має враховувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Не заслуговують також на увагу й посилання представника відповідачки на те, що задоволення позову скасує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю, та на те, що будь-яке недотримання вимог щодо посвідчення заповіту не може мати негативних наслідків для особи, яка такого порушення не вчиняла, оскільки відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однак, в даному випадку, секретар сільської ради, як посадова особа, діяв поза межами наданих йому повноважень.

При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст.141 ЦПК України та враховує, що позов ОСОБА_1 задоволено, а тому сплачений позивачкою судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. слід стягнути на її користь з відповідачів у рівних частках по 420 грн. 40 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати нікчемним заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 13 червня 2012 року секретарем виконавчого комітету Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Соломіним Юрієм Васильовичем, зареєстрований в реєстрі за №82.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 420 грн. 40 коп. судового збору.

Стягнути з Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області на користь ОСОБА_1 420 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зазначені процесуальні строки продовжуються до закінчення строку дії карантину.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 . Вишнопіль Старокостянтинівського району Хмельницької області АДРЕСА_4 31141, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Вишнопільська сільська рада Старокостянтинівського району Хмельницької області, місце знаходження: с. Вишнопіль Старокостянтинівського району Хмельницької області, 31141, .

Повне рішення складено 16 червня 2020 року.

Суддя: