Справа № 132/4265/19
Провадження № 2/132/108/20
РІШЕННЯ

Іменем України

23.06.2020 Калинівський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Сєліна Є.В., при секретарі судового засідання Підгерській О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калинівка Калинівського району Вінницької області, цивільну справу № 132/4265/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Бердичівської міської ради Житомирської області та Служба у справах дітей, сім`ї та молоді Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Калинівського районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 , треті особи - Служба у справах дітей Бердичівської міської ради Житомирської області та Служба у справах дітей, сім`ї та молоді Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що раніше перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилась спільна дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, відповідач вихованням доньки не займається, з нею не спілкується, станом її здоров`я не опікується, через несвоєчасну сплату аліментів, допустив заборгованість, яку не погашає, що свідчить про усунення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2019р. вказану цивільну справу № 132/4265/19 передано на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 06.12.2019р. відкрив провадження за позовом ОСОБА_1 , який визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 31.03.2020р. закрите підготовче провадження у даній цивільній справі № 132/4265/19, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались.

Відповідач із відзивом на позов до суду не звертався.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в передбаченому законом порядку. В матеріалах цивільної справи наявна її письмова заява, згідно якої остання просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, які просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи засудженою особою та відбуваючи призначене покарання в Державній установі «Миколаївська виправна колонія (№50)», в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в передбаченому законом порядку. В матеріалах цивільної справи наявна його письмова заява, згідно якої останній просить справу розглянути за його відсутності.

Третя особа - уповноважений представник Служби у справах дітей Бердичівської міської ради Житомирської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в передбаченому законом порядку. В матеріалах цивільної справи наявна письмова заява за підписом в.о.начальника міської служби у справах дітей Осіпової В.М., згідно якої остання просить справу розглянути за відсутності представника органу опіки та піклування, під час прийняття рішення врахувати висновок від 18.03.2020р. № 02-16/451 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Третя особа - уповноважений представник Служби у справах дітей, сім`ї та молоді Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в передбаченому законом порядку, із відзивом на позов не звертався.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.10.2012р. у справі № 0603/5693/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, яке набуло законної сили 15.10.2012р., під час якого у них народилась спільна дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 03.02.2009р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, яка після припинення фактичних шлюбних відносин залишилась проживати з матір`ю, про що свідчить довідка Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галант» № 621 від 09.11.2019р.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 29.02.2018р. Управлінням праці та соціального захисту населення Бердичівської міської ради Житомирської області, є інвалідом з дитинства.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.10.2012р. у справі № 0603/5693/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, яке набуло законної сили 15.10.2012р., з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнені аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 500грн. щомісячно, починаючи з 23.08.2012р., і до досягнення повноліття.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15.11.2018р. у справі № 274/5270/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів, стягнення аліментів на дружину, з якою проживає дитина з інвалідністю, змінений розмір аліментів, присуджений рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.10.2012р. у справі № 0603/5693/12, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнені аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 27.01.2027р.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15.11.2018р. у справі № 274/5274/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в період з вересня 2016 року по липень 2018 року включно у розмірі 2885,00грн.

З довідки-розрахунку та листа Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 05.12.2019р. № 2 вбачається, що заборгованість по аліментам згідно виконавчого листа № 274/5270/18 від 18.12.2018р. виданого на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15.11.2018р., станом на 01.12.2019р. становить 12389,50грн.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Орган опіки та піклування Бердичівської міської ради Житомирської області у своєму висновку від 18.03.2020р. № 02-16/451, зазначає про недоцільність позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частинами 1 та 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем ОСОБА_1 в порушення зазначених вимог закону, не доведено належними та допустимим доказами, та судом не встановлено наявності такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні батька від виконання його батьківських обов`язків. Судом встановлено факт перебування відповідача ОСОБА_2 у виправній колонії, де останній відбуває призначене йому судом покарання. Ця обставина свідчать про існування об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем його батьківських обов`язків.

Крім того, з метою захисту якнайкращих інтересів дітей суд визнає за доцільне збереження їх зв`язків із батьком, який заперечує проти позбавлення його батьківських прав, що відображено у висновку Органу опіки та піклування Бердичівської міської ради Житомирської області від 18.03.2020р. № 02-16/451, та свідчить про його інтерес до дитини.

За таких обставин, підстав для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 12, 80, 81, 82, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Бердичівської міської ради Житомирської області та Служба у справах дітей, сім`ї та молоді Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Калинівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя