Дата документу 16.06.2020 Справа № 310/1857/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/1857/16 Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/807/1906/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2020 року по справі за скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Коваль Любові Іванівни, стягувач: ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» звернулось до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного ВДВС м. Києва Коваль Л.І., стягувач: ОСОБА_1 .

В обґрунтування своєї скарги зазначали, що 10 грудня 2019 року державним виконавцем Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Київ Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60835842 з примусового виконання виконавчого листа апеляційного суду Запорізької області по справі № 310/1857/16, виданого 26 листопада 2019 року про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 607,21 грн.

17 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% від суми боргу, та приєднання до зведеного виконавчого провадження.

Скаржник зазначає, що вказані постанови прийняті з порушенням норм діючого законодавства у зв`язку з прийняттям 20 жовтня 2019 року Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації». Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом булим включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з набрання чинності цим законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані у заставу за кредитними договорами.

Таким чином, вказаним нормативно - правовим актом чітко встановлена заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів із боржників (крім випадків, вказаним у Законі). АТ «Українська залізниця» включена до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, тому виконавчі провадження щодо АТ «Укрзалізниця», у тому числі і ВП № 60835842 підлягають закриттю, виконавчий лист - поверненню стягувану на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на зазначене, АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» просило суд поновити пропущений для подання скарги строк та визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Коваль Л. І. в частині винесення постанови у виконавчому провадженні № 60835842 про відкриття виконавчого провадження від 10 грудня 2019 року, та скасувати вказану постанову.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2020 року скарга залишена без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просять скасувати ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2020 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх скаргу. Судові витрати покласти на ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що 20.10.2019 набрав чинності Закон України від 02.10.2019 №145-IX «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» (далі - Закон №145-IX). Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Зазначають, що суд першої інстанції безпідставно не застосував пряму норму Закону №145-IX про заборону вчинення виконавчих дій, та невірно витлумачив зазначену норму Закону №145-IX.

Від Печерського районного ВДВС м. Києва відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_1 09 червня 2020 року надала відзив на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». Зазначає, що її звернення до суду є єдиним способом захисту своїх інтересів. Втім дії скаржника вважає щодо подання скарги вважає незаконними, а вимоги щодо покладення на неї судових витрат - безпідставними.

Також, 09 червня 2020 року ОСОБА_1 надала суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Вказане клопотання було задоволено, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 червня 2020 року доручено Бердянському міськрайонному суду Запорізької області забезпечення відео конференції та участі ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (т. 4 а.с. 35-36, 40), до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Згідно листа Бердянського міськрайонного суду Запорізької області учасники справи до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області також не прибули (т. 4 а.с. 48, 49).

За таких обставин, колегія суддів колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності сторін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, вбачається з матеріалів справи, що 10 грудня 2019 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60835842 з примусового виконання виконавчого листа № 310/1857/16-ц, виданого 26 листопада 2019 року Апеляційним судом Запорізької області про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 607,21 грн. (т. 3 а.с. 185-186).

Також, 10 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанови про стягнення виконавчого збору з АТ «Українська залізниця» у розмірі 60,72 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 376 грн. (т. 3 а.с. 188-189, 191-192).

11 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження ВП № 60835842 до зведеного виконавчого провадження № 53314543 (т. 3 а.с. 194-195).

20 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №145-ІХ забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

До переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, включено, зокрема, такі дані щодо Укрзалізниці: Орган управління Кабінет Міністрів України 400758150 акціонерне товариство "Українська залізниця" 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії та бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця Коваль Л.І. відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», постанова винесена державним виконавцем в межах своїх повноважень, у встановленому порядку згідно заяви стягувача протягом строку пред`явлення виконавчого документу для виконання.

Також, суд першої інстанції зазначив, що скаржник невірно тлумачить норми Закону №145-IX, оскільки заборона вчиняти виконавчі дії щодо підприємств, які підлягають приватизації, не стосується стягнення грошових коштів протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Втім, колегія суддів не погоджується з таким тлумаченням пункту 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ, оскільки зі змісту наведеної норми прямо вбачається, що заборона на вчинення виконавчих дій не стосується саме стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, а предметом стягнення у цій справі є вартість недостачі вантажу.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 травня 2020 року у справі №904/5697/18 та у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 904/1923/19 у подібних правовідносинах.

Так, Верховний Суд зауважив, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі №910/3040/16.

Водночас, дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для повернення стягувачу без прийняття до виконання № 310/1857/16-ц., виданого 26 листопада 2019 року Апеляційним судом Запорізької області та правомірність відкриття виконавчого провадження ВП № 60835842 з примусового виконання цього листа з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Положеннями частини першої статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, при вирішенні даної заяви суд керується нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка була ратифікована Україною 17.07.1997 року, а також роз`ясненнями наданими Європейським судом з прав людини.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 22.02.2005 року, ухваленого у справі «Шаренок проти України», було встановлено порушення ст.6 Конвенції та ст.1 протоколу 1 Конвенції. При цьому, Суд зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Також, Суд сказав на свою прецедентну практику, згідно з якою відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої статті 1 Протоколу № 1.

Європейський суд з прав людини допускає, що асигнування на виплату державних боргів може спричинити певні затримки у виконанні рішень з бюджету Уряду. Тим не менше, Суд вирішив, що не передбачивши таких асигнувань протягом трьох років підряд, держава-відповідач не виконала своїх зобов`язань за статтею 6 параграфа 1 Конвенції (VOYTENKO v. UKRAINE, № 18966/02, § 42, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року). Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань справі (KECHKO v. UKRAINE, № 63134/00, § 26, ЄСПЛ, від 08 листопада 2005 року). Затримка у виконанні судового рішення може за певних обставин бути виправдана, але не за рахунок звуження суті права, яке захищається статтею 6 Конвенції (BAKALOV v. UKRAINE, № 14201/02, § 33, ЄСПЛ, від 30 листопада 2004 року).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, при цьому детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

Пункти 4 та 5 розділу ІІІ цієї Інструкції регламентують дії державного виконавця, які передують відкриттю виконавчого провадження:

- виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа;

- у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави для повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, а саме: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом.

Втім, під час перегляду ухвали в апеляційному порядку, колегією суддів встановлено відсутність законодавчо встановлених підстав для повернення стягувачу виконавчого листа № 310/1857/16-ц від 26 листопада 2019 року без прийняття, а отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства при винесенні постанови у виконавчому провадженні № 60835842 про відкриття виконавчого провадження від 10 грудня 2019 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків суду першої інстанції, та не доводять неправильного застосування норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови скасування прийнятого ним судового рішення.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2020 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 червня 2020 року.

Головуючий

Судді: