Провадження №22-ц/812/573/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 червня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участі: представника позивачки - адвоката Могутова А.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №488/2026/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Корабельний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Чернявської Яни Анатоліївни у приміщенні цього суду 19 листопада 2019 року, повний текст якого складений в той же день, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів,

у с т а н о в и л а :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що згідно рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2017 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини сторін - доньки ОСОБА_3 у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 грудня 2015 року і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За даним рішенням 27 лютого 2017 року видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження ВП № 53577535. У зв`язку із тим, що відповідач до червня 2017 року не працював, згідно чинного законодавства розмір аліментів розраховувався із розміру середньої заробітної плати по Миколаївській області. Проте, відповідач звернувся до ДВС із заявою, в якій вказав, що він є самозайнятою особою - адвокатом, та надав копію довідки про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру від 24 травня 2017 року № 007 та копію податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017 рік, в якій вказав суму оподатковуваного доходу в розмірі 1250 грн. (за рік), та за 2018 року - в розмірі 4800 грн. (за рік). Таким чином відповідач стверджує, що він отримував в середньому дохід у 2017 році в розмірі 178 грн. 57 коп. на місяць (1250 грн./7 місяців) та у 2018 році - 400 грн. на місяць (4800 грн./12 місяців). Оскільки відповідач задекларував офіційний дохід, державний виконавець, починаючи з червня 2017 року почав нараховувати розмір аліментів, виходячи не з середньої заробітної плати по Миколаївській області, а в розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідача, а саме 400-500 грн. на місяць за 2017-2018 роки, що є недостатнім для забезпечення потреб зростаючої дитини.

Посилаючись на викладене, позивачка просила змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини від усіх видів доходу, заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, визначивши про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн. щомісячно, але не менше ј середньої заробітної плати по Миколаївській області станом на момент винесення рішення, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про задоволення позову.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти зміни способу стягнення аліментів, згоден сплачувати на дитину аліменти в розмірі 1200 грн. щомісяця.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, який є адвокатом, не декларував офіційних доходів у 2019 році, у зв`язку з чим станом на день вирішення спору аліменти розраховуються саме у розмірі ј частки середньої заробітної плати по Миколаївській області. Отже, у випадку присудження аліментів у твердій грошовій сумі їх розмір буде менше вказаного розміру. Тобто визначений рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва розмір аліментів відповідає вимогам Сімейного кодексу України, а зміна способу їх стягнення буде протирічити інтересам дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають встановленим судом обставинам справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов висновку, що у випадку присудження аліментів у твердій грошовій сумі (3 500 грн.) їх розмір буде складати менше розміру ј частки середньої заробітної плати по Миколаївській області; судом невірно застосовані норми статті 182 СК України, згідно якої суд не обмежується розміром заробітку (доходу), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати; суд не врахував практику Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV у справі «М.С. проти України» в частині того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси; не врахував практику Верховного Суду по справі № 755/14148/18, згідно якої можливість платника аліментів сплачувати аліменти у відповідному розмірі не має жодного значення під час встановлення такого розміру, який повинен відповідати, в першу чергу, інтересам дитини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

В силу частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2017 року у справі № 488/5058/15-ц з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (натепер прізвище змінено на ОСОБА_1 ) стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 грудня 2015 року і до повноліття дитини (а.с. 7).

На підставі цього рішення судом 27 лютого 2017 року виданий виконавчий лист.

За заявою позивачки Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 53577535.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам старшого державного виконавця Паралєва С.С. (а.с. 19) станом на 02 травня 2019 року переплата по аліментам платника ОСОБА_2 складає 3 096 грн. 68 коп.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач ОСОБА_2 є самозайнятою особою - адвокатом, має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, але, на її думку, при зазначенні у податковій декларації, на підставі якої державний виконавець проводив нарахування аліментів, сум доходів за 2017 та 2018 роки вказав відомості, які не відповідають дійсності, і є нижчими за реальні доходи. За такого отримані суми аліментів є недостатніми для утримання доньки, а тому, виходячи зі змісту позовних вимог, фактично ставила питання як про зміну способу стягнення аліментів (з визначеної за рішенням суду частки від заробітку на стягнення у твердій грошовій сумі), так і про (зміну) збільшення їх розміру.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

За змістом статті 18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 СК України).

Якщо така домовленість відсутня аліменти визначаються судом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частиною 2 статті 182 СК України).

Згідно з частиною1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

При цьому для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин, наприклад, зміни сімейного стану або майнового стану або стану здоров`я стягувача або платника аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У пункті 17 тієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

У правовій позиції Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі за № 6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із покращенням матеріального становища платника аліментів той з батьків, з ким проживає дитина і на чию користь стягуються аліменти, може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

В силу положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 ЦПК України).

Виходячи з характеру спірних правовідносин, заявлених позовних вимог, змісту норм права, що їх регулюють, у даній справі позивачка мала довести, а суд перевірити та встановити, зокрема, обставини щодо зміни матеріального становища відповідача.

Як встановив суд першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 є адвокатом, самозайнятою особою.

Згідно наданих позивачкою доказів, а саме - довідки форми № 34-ОПП про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру від 24 травня 2017 року № 007 (а.с. 8), адвокат ОСОБА_2 узятий на облік у контролюючих органах 24 травня 2017 року за № 6926.

Згідно податкових декларацій про майновий стан і доходи (а.с. 9-14) ОСОБА_2 задекларував доходів за 2017 рік - 1250 грн., за 2018 рік - 4800 грн.

При цьому відповідачем, як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам старшого державного виконавця Паралєва С .С . (а.с. 19), сплачено аліментів (в тому числі погашено заборгованості) на суму: за 2017 рік - 6000 грн., за 2018 рік - 28300 грн., що набагато перевищує задекларовані ним доходи за відповідні роки.

Проаналізувавши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач є працюючим адвокатом, але декларує мінімальні прибутки.

Доказів про зміну сімейного стану відповідача, наявність на його утриманні інших, крім дочки ОСОБА_3 , осіб, суду не надано.

За такого колегія суддів дійшла висновку, що позивачкою надані докази, які підтверджують зміни, що відбулися у майновому стані платника аліментів ОСОБА_2 (покращення такого стану), які свідчать про обґрунтованість її вимог щодо зміни способу та розміру стягнутих з нього аліментів, а висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є помилковим.

Так, виходячи із вказаних обставин, а також часткового визнання відповідачем позову та його згоди сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, наведених положень закону, змін, які відбулися у законодавчому регулюванні спірних правовідносин і засвідчують підвищення з боку держави рівня захисту інтересів дітей (Закон України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), того, що визначений раніше розмір аліментів не забезпечує потреби дитини, а відповідач є працездатним і має можливість надавати дочці утримання в розмірі 3 500 грн., як вимагає позивачка, докази, що сплата аліментів у такому розмірі зашкодить його інтересам, суду не надані, а також із необхідності якнайкраще врахувати інтереси дитини, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про зміну способу та розміру стягнутих аліментів підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що раніше визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам СК України, а зміна способу їх стягнення суперечить інтересам дитини.

Так, за конкретних обставин справи, враховуючи, що відповідач є самозайнятою особою, мінливий характер доходів, які він декларує, визначення аліментів у твердій грошовій сумі бути сприяти правовій визначеності у питанні стягнення аліментів та сприяти покращенню можливостей позивачки з утримання дитини.

За такого в силу положень пункту 4 статті 376 ЦПК України рішення суду постановлено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову та зміну способу стягнення аліментів зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , із визначенням аліментів у твердій грошовій сумі, а також зміни їх розміру до 3 500 грн. Між тим, щодо вимоги позивачки про зазначення у рішенні суду, що стягнення аліментів щомісяця має бути «не менше ј середньої заробітної плати по Миколаївській області станом на момент винесення рішення», то таке застереження не відповідає вимогам закону (статті 182, 184 СК України) і є зайвим.

Щодо розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Так, порядок та розміри справляння судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Подана у справі позовна заява містить вимоги майнового характеру про стягнення аліментів.

Пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону № 3674-VI передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами судовий збір справляється за ставкою 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

У 2019 році мінімальний розмір ставки судового збору за вимоги майнового характеру становить 768 грн. 40 коп.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, а тому в суді першої та апеляційної інстанції судовий збір не сплачувала.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги задоволені, з відповідача слід стягнути в дохід держави 768 грн. 40 коп. судового збору за вирішення справи в суді першої інстанції та 1152 грн. 60 коп. судового збору за вирішення справи в суді апеляційної інстанції, а всього - 1 921 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376,381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2019 року скасувати, постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів задовольнити.

Змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, стягнутих зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2017 року у справі № 488/5058/15-ц.

Стягнути зі ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 500 грн. щомісячно, починаючи з дати набрання судового рішення законної сили - 09 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликати виконавчий лист про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий у справі № 488/5058/15-ц.

Стягнути зі ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в дохід держави 1 921 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки касаційного оскарження, визначені статтею 390 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

______________________________________________________

Повний текст постанови складений 11 червня 2020 року