КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 758/5367/15
Головуючий у першій інстанції - Васильченко О.В.
Номер провадження № 22-ц/824/4931/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області, Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної діями органів досудового розслідування, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив за рахунок коштів державного бюджету відшкодувати йому матеріальну шкоду у розмірі 1 258 105 грн. 32 коп. та моральну шкоду в розмірі 500000 грн, завдану незаконним рішенням і діями органів досудового розслідування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 червня 2012 року ОСОБА_1 був затриманий працівниками Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області (далі - Київрибохорона), коли він рибалив на човні на Київському водосховищі. Разом з тим, кримінальне провадження щодо його затримання було закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, однак вилучені речові докази були повернуті частково, чим завдано останньому майнову шкоду. Також позивач вказує, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у незаконних діях правоохоронних органів, так як відносно нього було застосовано протиправні дії слідчого.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на відшкодування матеріальної шкоди 1 707 грн 75 коп. та 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього - 21 707 грн 75 коп. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року в частині відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на відшкодування моральної шкоди 50000 грн, а всього - 51 707 грн 75 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року касаційні скарги Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області задоволено частково. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на відшкодування матеріальної шкоди - суму в розмірі 1 707,75 грн., на відшкодування моральної шкоди - суму в розмірі 50000,00 грн., що разом складає 51707,75 грн. В задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції в частині присудженого розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позивач у справі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити його позовні вимоги у повному обсягу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що він повністю не погоджується із визначенням вартості відшкодування вилученої у нього риби та вважає, що розмір відшкодування повинен рахуватися за цінами, що викладені у листах «Київрибоохорони» від 2012 року до міліції та з урахуванням коефіцієнту інфляції.

Апелянт вказує, що проти нього вчинено навмисний злочин -принизили його честь та гідність, оскільки коли знайомі рибалили, апелянту не дозволяли користуватись природними ресурсами (зокрема, рибалити), не повертали вилучене майно, чим окрім моральних страждань, завдали ще й матеріальних збитків.

ОСОБА_1 зазначає, що судом не прийнято рішення стосовно коефіцієнту інфляції на момент виплати моральної та матеріальної шкоди, не враховані витрати позивача на проїзд до слідчого та витрати на поштові послуги, що згідно норм Європейського суду становлять 2 000,00 євро.

Окрім того, апелянт вказує, що в судовому рішенні не вирішено питання про повернення йому ксерокопій документів, що також були вилучені в 2012 році, апелянт вказує, що дані ксерокопії використовуються або можуть використовуватись відповідачем із злочинними намірами.

Відповідачі у справі відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

В судове засідання на апеляційний перегляд справи, позивач не з`явився та подав заяву про розгляд вказаної справи у його відсутність ( а.с.92, 112 т.4).

Відповідачі у справі будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися та заяв про причини не явки до суду не подавали, тому апеляційний суд з врахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України провів розгляд вказаної справи у відсутність сторін на підставі наданих та досліджених судом першої інстанції доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 19 червня 2012 року старшим державним інспектором Київрибохорони Левченком С.О. в присутності свідків, якими є старший державний інспектор рибоохорони ОСОБА_4. та працівник лінійного відділу водної міліцій ОСОБА_3 , було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 85 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 . Згідно вказаного протоколу, 19 червня 2012 року о 08.45 год. на Київському водосховищі річки Дніпро на правому березі, що поблизу с. Глібовка у Вишгородському районі Київської області, ОСОБА_1 проводив заборонений лов риби з гребного гумового моточовна «Kalibri» з підвісним електродвигуном «Minn Kota» забороненим знаряддям добуту водних біоресурсів (сітками зябровими з ліски в кількості 3 штуки) без належного дозволу органів рибоохорони. При цьому виловив рибу цінних видів загальною вагою 51 кг, а саме: судак - 32 шт., синець -125 шт., окунь - 53 шт., плоскирка - 80 шт., лящ - 2 шт., плітка - 18 шт., сом - 3 шт., рибець - 1 шт., чехонь - 1 шт., чим завдав збитки рибному господарству на суму 34 442 грн. Також, згідно вказаного протоколу у ОСОБА_1 виявлені та вилучені: гумовий гребний моточовен з підвісним електродвигуном, сітки зяброві з ліски в кількості 3 шт., виловлена риба загальною вагою 51 кг (т.2 а.с. 89).

Постановою від 25 червня 2012 року дільничного інспектора Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області Омельчука В.В., погодженою з: начальником Димерського СВМ Вишгородського РВ, начальником СВ Вишгородського РВ та начальником Вишгородського РВ, за результатами проведеної дослідчої перевірки в порядку ст.97 КПК України (1960 р.), що діяв на той час, по матеріалах, які надійшли від лінійного відділу водної міліції ГУ МВС України за фактом виявлення 19 червня 2012 року на Київському водосховищі за рибною ловлею громадянина ОСОБА_1 , відмовлено в порушенні кримінальної справи на підставі ст.6 п.2 КПК України (1960 р.) за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ст.249 КК України (т.1 а.с.188, 203).

Постановою Київського міжрайонного екологічного прокурора Дніпровської екологічної прокуратури Перепелиці Д.Д. від 06 липня 2012 року на підставі п.2 ч.1 ст.227 КПК України (1960 р.) вищевказана постанова дільничного інспектора міліції скасована та матеріали повернуті до Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області для проведення додаткової перевірки (т.2 а.с.136).

Постановою старшого прокурора Дніпровської екологічної прокуратури Олефіренка Р.Ю. від 03 жовтня 2012 року за фактом здійснення ОСОБА_1 19 червня 2012 року на Київському водосховищі незаконного вилову водних живих ресурсів (риби) стосовно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.249 КК України (т.2 а.с.131).

В межах порушеної кримінальної справи № 500-013, протоколом від 17 жовтня 2012 року в порядку вимог КПК України (1960 р.) слідчим СВ Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській Петровою В.О. роз`яснені права ОСОБА_1 як підозрюваному у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, та він допитаний як підозрюваний 17 жовтня 2012 року Як вбачається з протоколу допиту підозрюваного, ОСОБА_1 наполягав на тому, що ним 19 червня 2012 року злочин не вчинявся (т.2 а.с.168-163).

27 жовтня 2012 року, відповідно до вимог КПК України (1960 р.) слідчим СВ Вишгородського РВ Петровою В.О. винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 в якості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, з її оголошенням, роз`ясненням суті обвинувачення та прав підозрюваного, та він був допитаний слідчим в якості обвинуваченого 29 жовтня 2012 року. Як вбачається з протоколу допиту обвинуваченого, ОСОБА_1 в пред`явленому йому обвинуваченні винним себе не визнав та заперечив факт вчинення вказаного злочину (т.2 а.с.199-209).

Постановою заступника Київського міжрайонного екологічного прокурора Добриніна І.М. від 08 листопада 2012 року вищевказана постанова слідчого скасована (т.2 а.с.210).

Постановою слідчого СВ Вишгородського РВ Петрової В.О. від 18 листопада 2012 року досудове слідство по кримінальній справі № 500-13, порушеної за ознаками ч.1 ст.249 КК України, на підставі п.1 ст.206 КПК України (1960 р.) було зупинено до встановлення місця знаходження обвинуваченого ОСОБА_1 (т.2 а.с. 242).

Прокурором відділу Дніпровської екологічної прокуратури Кохненком Г. 20 листопада 2012 року були дані вказівки по вказаній кримінальній справі на проведення слідчих та процесуальних дій, в зв`язку з чим постановою слідчого СВ Вишгородського РВ Петрової В.О. від 30 листопада 2012 року досудове слідство було відновлено (т.2 а.с.243-244, 245).

В зв`язку з набранням чинності КПК України (2012 року ), відомості по вказаній кримінальній справі за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, стосовно ОСОБА_1 були внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 листопада 2012 року за №0000181 (т.2 а.с.246).

06 лютого 2013 року слідчим СВ Вишгородського РВ Коноваловою І.Б. була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000181 в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, яка була скасована постановою першого заступника Дніпровського екологічного прокурора Ковбасюка В.В. від 29 березня 2013 року з направленням справи для подальшого розслідування (т.1 а.с.190, т.2 а.с.249-250).

05 серпня 2013 року слідчим СВ Вишгородського РВ Коноваловою І.Б. знову була винесена постанова про закриття вищевказаного кримінального провадження № 0000181, яка була скасована постановою прокурора Київської міжрайонної екологічної прокуратури Кузьмичем С.О. від 30 серпня 2013 року (т.3 а.с.5).

Постановою слідчого СВ Вишгородського РВ Коновалової І.Б. від 15 листопада 2013 року кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000181 від 30листопада 2012 року , закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (2012 року ) в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України. Постанова на даний час є чинною.

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що кримінальне переслідування та процесуальні дії відносно ОСОБА_1 тривали протягом 13 місяців 12 днів.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що у позивача виникло право на відшкодування майнової та моральної шкоди на підставі ст. 22, 23, 1174, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам судове рішення відповідає оскільки ухвалено з дотриманням норм процесуального законодавства та з вірним застосуванням норм матеріального права на підставі наданих сторонами та досліджених судом доказах.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 пред`явив вимоги до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області, Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області та ставив питання про відшкодування моральної та майнової шкоди за рахунок Державного бюджету.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Звернувшись до суду, ОСОБА_1 у своєму позові зазначав про незаконність притягнення його до кримінальної відповідальності за частиною першою статті 249 КК України у зв`язку із закриттям провадження та кримінальним переслідуванням його протягом 13 місяців 12 днів у зв`язку з чим просив в рахунок відшкодування завданої йому матеріальної та моральної школи стягнути за рахунок коштів державного бюджету матеріальну шкоду у розмірі 1258105 грн. 32 коп. та моральну шкоду в розмірі 500000 грн, завдану незаконним рішенням і діями органів досудового розслідування.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Статтею другою Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктом 5 статті 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Положеннями статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Вирішуючи вказаний спір та визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди на рівні 1707,75 грн. суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що згідно постанови слідчого СВ Вишгородського РВ ГУ МВС України від 15.11.2012 р. речовими доказами у справі визнані: гумовий гребний моточовен «Калібрі», підвісний двигун «Мінікота», акумуляторна батарея, три зяберні сітки, два спінінги, які передані на зберігання на склад рибінспекції м.Вишгород гребля Київської ГЕС, дільниця № 3, та риба, яка передана в Київський центр соціальної адаптації (т.2 а.с.222). З журналу судового засідання вбачається, що позивач визначив, що з усієї кількості риби у нього було вилучено: сом - 3 кг, судака - 13 кг, лящ - 1,5 кг, плотва - 0,5 кг, що співпадає з видами риб, які вказані в матеріалах кримінальної справи. Тому, з урахуванням наданих суду документів щодо вартості вказаних видів риби, розмір матеріальної шкоди складає 1707,75 грн. (3 кг х 64,0 грн. + 13 кг х 112,35 грн. + 1,5 х 26,4 грн. + 0,5 кг х 31,2 грн.).

Колегія суддів повністю погоджується із визначенням вказаного розміру відшкодування, оскільки вартість вилученої у позивача та неповернутої йому риби визначена відповідною довідкою ПП «Дивіал -2000» та не спростована сторонами (а.с.29 т.3). Інших доказів, в тому числі і визначення вартості кожного виду риби станом на час нового розгляду справи судом першої інстанції, позивачем не подавалося.

Необґрунтованими колегія суддів визнає і посилання апелянта на невірний розрахунок судом першої інстанції розміру матеріальної шкоди (вартості не повернутої риби) та необхідністю її розрахувати за тарифами, зазначеними у листі Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області №2367 від 05 листопада 2012 року (а.с.48 т.1), оскільки в зазначеному листі визначаються розміри відшкодування державі шкоди, спричиненої незаконним виловом риби відповідно до ст. 63 Закону України « Про тваринний світ» та п.3.15 «Правилами любительського та спортивного рибальства» та є відповідними санкціями за вчинення незаконних дій при незаконному вилові риби, а тому обґрунтовано не враховано судом першої інстанції.

Необґрунтованими колегія суддів вважає і доводи апелянта про необхідність застосування судом першої інстанції індексу інфляції до розміру матеріальної шкоди .

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Оскільки стягненню підлягає не грошові кошти, а вартість неповернутої риби, то вказані вимоги позивача обґрунтовано відхилено судом першої інстанції. Доводи скарги цих висновків не спростовують.

Безпідставними колегія суддів визнає доводи апелянта і в частині незаконності рішення суду першої інстанції щодо відмови у стягненні упущеної вигоди.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Сам факт вилучення у позивача човна та двигуна, спінінгів не може свідчити про неможливість позивача рибалити. Також не було подано позивачем доказів того, що рибальство та продаж риби є його основним доходом, а тому посилання на втрати у вигляді упущеної вигоди обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції.

З врахуванням викладеного вище колегія суддів вважає, що рішення суду в частині визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди є законним та обґрунтованим.

Обґрунтованим колегія суддів вважає рішення суду і в частині вирішення вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав по відшкодуванню спричиненої шкоди відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність.

Пунктом 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди , суд першої інстанції правильно визначив її розмір, який є необхідним і достатнім, враховуючи тривалість порушення прав позивача з врахуванням принципу розумності і справедливості, що повністю відповідає вимогам ст. 1174 ЦК України, а також роз`ясненням, даним в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення, яке ухвалене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2020 року.

Головуючий суддя М.А.Яворський

Судді Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв