Головуючий у І інстанції Теремецька Н.Ф.
Провадження №22-ц/824/6223/2020 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Поливач Л.Д.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 січня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересована особа - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт того, що її рідний батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець ст. Тобол Таранівського району Кустанайської області Республіка Казахстан, дід її дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Славутичі Київської області, Україна, постійно проживав до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», - у м. Славутичі Київської області, Україна.

Заява обґрунтована тим, що вона, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Атбасар Республіки Казахстан, її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

09 жовтня 2004 року заявницею було укладено шлюб з ОСОБА_5 , на підставі чого було змінено її прізвище на ОСОБА_6 .

За час спільного проживання у заявниці та її чоловіка народилася дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У 1989 році мати заявниці ОСОБА_4 померла, а її батько ОСОБА_3 у 1989 році переїхав до м. Славутича Київської області та з 16 листопада 1989 року працевлаштувався на роботу у ВО «Чорнобильська АЕС», де йому за місцем його роботи було виділено житлове приміщення у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка в подальшому була ним приватизована.

У 2006 році заявниця разом зі своєю дочкою переїхала на постійне проживання до свого батька у м. Славутич Київської області, де з часом отримала посвідку на постійне проживання в Україні та разом з дитиною була зареєстрована за місцем проживання батька.

ІНФОРМАЦІЯ_3 батько заявниці ОСОБА_3 помер у м. Славутичі Київської області.

Після досягнення дочкою заявниці 14-ти річного віку у вересні 2019 року нею в інтересах дочки ОСОБА_2 було подано до Славутицького РВ ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області заяву про набуття нею громадянства України за територіальним походженням на підставі ст. 8 Закону України «Про громадянство України» як особою, дід якої постійно проживав до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

У листопаді 2019 року заявницею було отримано лист Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 17.10.2019 року, адресований на Славутицький РВ ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, для усунення недоліків з посиланням на те, що відповідно до п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, у разі відсутності, зокрема, документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території України (паспорт громадянина України зі штампом про місце реєстрації), подається відповідне рішення суду. Надані заявницею довідки про реєстрацію місця проживання її батька ОСОБА_3 у м. Славутичі Київської області постійно з 08.05.1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 , не були визнані достатнім документальним підтвердженням факту його постійного проживання на території України до 24.08.1991 року , оскільки зазначені форми карток не є документами, які в установленому порядку передаються на зберігання до Державного архіву. Надати до міграційної служби оригінал паспорта громадянина України батька ОСОБА_3 із штампом про місце його реєстрації заявниця не має можливості, оскільки після його смерті даний документ був вилучений під час видачі свідоцтва про смерть органом державної реєстрації актів цивільного стану та знищений. Тому, для встановлення факту постійного проживання батька заявниці ОСОБА_3 до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», з метою набуття неповнолітньою дочкою заявниці ОСОБА_2 громадянства України за територіальним походженням, на підставі ст. 8 Закону України «Про громадянство України», ОСОБА_1 і звернулася до суду з даною заявою.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 20 січня 2020 року заяву задоволено.

Встановлено факт того, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець ст. Тобол Таранівського району Кустанайської області Республіка Казахстан, дід ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Славутичі Київської області, Україна, постійно проживав до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», - у м. Славутичі Київської області, Україна.

Не погоджуючись з рішенням, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області подало на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечила та просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник апелянта, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, надіславши суду клопотання про відкладення розгляду справи з причин його зайнятості у розгляді іншої справи. Колегія суддів, обговоривши клопотання, відмовила у його задоволенні з підстав неповажності зазначених у ньому для відкладення розгляду справи причин.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення заявниці, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , заявниця у справі, народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Атбасар Целіноградської області, Республіка Казахстан, її батьками записані: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 10.05.1990 року міським ЗАГС м. Атбасар Целіноградської області Республіки Казахстан (а.с.10).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 09 жовтня 2004 року відділом ЗАГС Куртамиша Курганської області, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 09 жовтня 2004 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 132. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_6 , дружині ОСОБА_6 (а.с.11).

Відповідно до закордонного паспорту ОСОБА_1 , заявника у справі, вона є громадянкою Російської Федерації (а.с.9).

05 червня 2013 року ОСОБА_1 видана посвідка на постійне проживання в Україні, в якій зазначено, що заявник зареєстрована з 19.01.2007 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6-7).

07 лютого 2007 року Державною податковою інспекцією в м.Славутичі ОСОБА_1 видана картка фізичної особи - платника податків (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 15 лютого 2005 року Куртамишським відділом ЗАГС Курганської області, ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_2 , батьками записані: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.12).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , навчається у Славутицькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 Славутицької міської ради Київської області в 9-А класі з 01.09.2011 року і по теперішній час, що підтверджується довідкою зі школи № 01-38/05 від 20.01.2020 року (а.с.45).

Відповідно до довідки з Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 08.01.2020 року ОСОБА_2 з 19.01.2007 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.44).

17 січня 2020 року ОСОБА_2 видана ЧУ ГУ ДПС у Чернігівській області картка платника податків (а.с.46).

13 вересня 2013 року ОСОБА_2 видано закордонний паспорт Російської Федерації (а.с.13).

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим 19 жовтня 1996 року на ім`я ОСОБА_3 Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області, копія якого наявна у справі, ОСОБА_3 з 14.01.1992 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14-15).

Як вбачається з запису № 18 трудової книжки серії НОМЕР_5 , ОСОБА_3 16 листопада 1989 року прийнято на роботу на посаду електрослюсаря по ремонту та обслуговуванню автоматики та засобів вимірювання електростанцій 3 розряду в цех теплової автоматики та вимірювань ВО «Чорнобильська АЕС». Відповідно до записів 19, 20, 21 трудової книжки ОСОБА_3 він продовжував працювати на Чорнобильській АЕС до 2000 року, що підтверджується копією витягу з трудової книжки (а.с.17-18).

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , виданого 11 травня 1991 року міським відділом ЗАГС Київської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 11 травня 1991 року зареєстрували шлюб, про що був вчинений актовий запис № 87. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_10 , дружині ОСОБА_10 (а.с.47).

Згідно довідки, виданої 26 листопада 2019 року Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, ОСОБА_3 з 08.05.1990 року по 19.04.1991 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.20).

З 19.04.1991 року по 14.01.1992 року ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 26.11.2019 року (а.с.21).

Відповідно до довідки, виданої 26.11.2019 року Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, ОСОБА_3 з 14.01.1992 року по 31.07.2019 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.19).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 27 липня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Славутичі, про що вчинено актовий запис № 138 (а.с.16).

Як вбачається з листа Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області № 94/81.3218.1-19 від 09.11.2019 року, адресованого Славутицькому РВ ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, матеріали справи про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , повернуто, оскільки за результатами розгляду вставлено, що відповідно до п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, у разі відсутності, зокрема, документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території України (паспорт громадянина України зі штампом про місце реєстрації), подається відповідне рішення суду. Враховуючи, що зазначені форми карток прописки не є документами, які в установленому порядку передаються на зберігання до Державного архіву, вони не можуть слугувати документальним підтвердженням факту постійного проживання тієї чи іншої особи на території України до 24.08.1991 року (а.с.22).

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Закон України «Про громадянство України» відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Підстави набуття громадянства України визначені в статті 6 Закону України «Про громадянство України», зокрема, відповідно до п.2 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про громадянство України» визначено, що дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника.

Аналіз наведених положень Закону України «Про громадянство України» свідчить про те, що однією з умов набуття громадянства України за територіальним походженням є факт народження або постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», самого заявника або близького родича, зокрема, його діда.

Згідно з п. 29 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Відповідно до п. 44 Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки встановлення факту постійного проживання її батька ОСОБА_3 на території України до 24 серпня 1991 року має правове значення, в іншому порядку заявник не може довести вказаного факту, який знайшов підтвердження наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, досліджені в судовому засіданні докази: копія свідоцтва про народження заявника ОСОБА_1 , свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копія паспорта ОСОБА_3 , - підтверджують той факт, що громадянин України ОСОБА_3 є дідом дочки заявника ОСОБА_2 .

Інші наявні у справі докази: довідки Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , на яких міститься печатка вказаної установи, копія витягу з трудової книжки ОСОБА_3 , копія паспорту громадянина України ОСОБА_3 , копія свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , показання свідка ОСОБА_11 , - у їх сукупності та взаємозв`язку підтверджують той факт, що ОСОБА_3 постійно проживав до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», - у м. Славутичі Київської області.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заінтересованої особи з висновками суду першої інстанції та з оцінкою доказів і законності та обґрунтованості постановленого судом рішення не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги заінтересованої особи - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: