Справа № 185/1531/20
Провадження № 2/185/2013/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 червня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засіданні Мерцалової Н.В., представника позивача адвоката Давидова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку , укладеного та посвідченого 18 листопада 2002 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Шлега Г.І., вона купила у ОСОБА_3 житловий будинок із надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок належав продавцю на підставі договору міни, посвідченого Першою Павлоградською держнотконторою 03 листопада 1999 року за реєстровим № 2-2255, продавцем його була відповідач ОСОБА_2 . Після купівлі зазначеного будинку позивач виготовила на нього технічний паспорт та 19 листопада 2002 року зареєструвала своє право власності у КП «Павлоградське МБТІ».

У 2020 році позивача дізналася, що земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння була приватизована на ім`я ОСОБА_2 , яка до сьогоднішнього дня рахується формальною власницею цієї землі.

Тому позивач вважає, що за нею можливо визнати право власності на спірну земельну ділянку в порядку ст.377 ЦК України , ст.ст.120,125 ЗК України.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Давидов Д.О. підтримав позовну заяву та послався на вказані у ній доводи.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно наявного у справі поштового повідомлення про вручення судової повістки.

Суд, вивчивши матеріали справи із врахуванням позицій сторін по справі, визнання позову відповідачем ОСОБА_2 приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі у зв`язку із наступним.

Відповідно до державного акту про право приватної власності на землю від 05 лютого 1999 року , видного на підставі рішення Виконкому Павлоградської міської Ради №47 від 28 січня 1999 року ОСОБА_2 було виділено у власність земельну ділянку площею 0,1 га у межах згідно з планом цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку за адресою - АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку , укладеного та посвідченого 18 листопада 2002 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Шлега Г.І. позивач купила у ОСОБА_3 житловий будинок із надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Даний житловий будинок належав ОСОБА_3 на підставі договору міни, посвідченого Першою Павлоградською держнотконторою 03 листопада 1999 року за реєстровим № 2-2255, укладеного із ОСОБА_2 .

Позивач виготовила на домоволодіння технічний паспорт та 19 листопада 2002 року зареєструвала право власності на нього у КП «Павлоградське МБТІ» .

Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок , будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений , до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком , будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, необхідну для їх обслуговування. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на який цей об`єкт розташований. Зі цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість , і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку , право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правили стосується і випадків . коли право власності на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з право на нерухомість , однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України , особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику , якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Така правова позиція, зокрема, зазначена у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-253цс16 та постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 61-42538св18.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що після укладення між відповідачами 03 листопада 1999 року договору міни право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_4 , а після оформлення договору купівлі-продажу між ним та ОСОБА_1 право власності на землю перейшло до позивача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 880.00 грн. слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст.263, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1 га у межах згідно з планом цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку за адресою - АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору в сумі 860.00 грн. покласти на ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: В. О. Головін