Єдиний унікальний номер справи 235/1877/20
Номер провадження 2/235/1006/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді: Клікунової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Ліпскіс О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків (професійне захворювання), -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» грошову суму у розмірі 50000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» в період часу з 07.07.2010 року по 29.10.2013 року, звільнений за власним бажанням в зв`язку з переходом на пенсію за віком. Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємстві відповідача став причиною виникнення та розвитку у ОСОБА_1 професійного захворювання, а саме хронічний бронхіт. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.06.2019 року професійне захворювання позивача виникло в зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого промислового фактору (важкість праці, пил). За результатами медичного освідчення в медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 40 % за сукупністю хвороби бронхіт. Саме за встановленням вказаного відсоткового ступеню втрати професійної працездатності ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійних захворювань, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Відновлення здоров`я неможливе, наслідки захворювання носять незворотний характер, оскільки втрата професійної працездатності встановлена безстроково. Внаслідок вказаного, позивач відчуває свою неповноцінність, постійне хвилювання, емоційну напругу призводить до погіршення стосунків з оточуючими. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у розмірі 50000,00 гривень (а.с. 1-3).

Ухвалою суду від 20.03.2020 року за позовною заявою ОСОБА_1 до ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» відкрито провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 34).

14 квітня 2020 року ТОВ «Краснолиманське» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з викладенням таких заперечень проти заявлених ОСОБА_1 вимог. Відповідач вважає позов безпідставним, оскільки позивачем не надано доказів наявності протиправних дій (поведінки) відповідача, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з втратою 40 % професійної працездатності, чим викликано моральні страждання. Зауважено, що на підприємство ТОВ «Краснолиманське» позивач працевлаштувався вже маючи стаж роботи в підземних умовах, працював на підприємствах вугільної промисловості - шахта «Шевченко», шахта «Красноармійська-Західна № 1», шахта «Краснолиманська», ПАТ «Ш/у «Покровське». Із загального трудового стажу в умовах впливу шкідливих факторів та важких умовах праці 26 років 04 місяці 28 днів на підприємстві відповідача ОСОБА_1 працював з 07.07.2010 року по 29.10.2013 року, тобто 3 роки 3 місяці 23 дні, при цьому лише 2 роки 11 місяців 24 дні з повним підземним робочим днем у шахті. З виписки із медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що позивач вже з 2007 року відзначає появу задишки, напади утрудненого дихання, лікувався амбулаторно в 2009 році з приводу бронхіту. За таких обставин, захворювання у ОСОБА_1 розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування до ТОВ «Краснолиманське». Протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профхахворюванням відповідач не вчиняв. Випадок професійного захворювання взято до обліку виключно на підставі п.п. 62, 98 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердж. Постановою КМУ № 1232 від 30.11.2011 року виключно з причини того, що останнім підприємством вугільної промисловості, з яким ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах є ТОВ «Краснолиманське». За весь період роботи на ТОВ «Краснолиманське» позивач жодного разу не звертався в службу охорони праці та медично-оздоровчу службу з питань порушень технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці, незабезпечення засобами індивідуального захисту. Відповідач вважає, що безпосередньо ОСОБА_1 в порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці» сприяв розвитку професійного захворювання. Крім того, істотне значення та підстава суду для відмови у задоволенні позову, за переконанням відповідача, є те, що позивачу згідно із висновком МСЕК встановлено 3 групу інвалідності, що вказує на помірно виражене обмеження життєдіяльності особи, та, відповідно, відсутність моральних страждань. Позивач отримує пенсію, щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, отримав одноразову допомогу, - що також може вказувати про відсутність факту завдання моральної шкоди. Звернута відповідачем увагу суду й на те, що позивач обґрунтував моральну шкоду виключно словами та в супереч ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 4, п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди на суму 50000,00 гривень з зазначенням відповідного розрахунку. Позиція відповідача в цілому ґрунтується, що в задоволенні вимог ОСОБА_2 слід відмовити з причини необґрунтованості та недоказовості (а.с. 39-41).

14 квітня 2020 року Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на позовну заяву подано письмові пояснення з наданням відомостей, що ОСОБА_1 перебуває на обліку Фонду, Покровським відділеням 25.09.20219 року було виплачено позивачу одноразову допомогу у разі встановлення стійкої втрати працездатності в розмірі 13647,60 гривень та призначено щомісячну страхову виплату в розмірі 12309,00 гривень (а.с. 45).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 надав, в порядку ч. 3 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заяву про розгляд справи в його відсутність, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки грошова сума у розмірі 50000,00 гривень компенсує невелику кількість завданих моральних страждань (відчуття фізичного та душевного болю).

Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» Петренко Н.О. (уповноважена довіреністю) надала заяву про розгляд справу в її відсутність та ухвалити рішення з урахуванням долучених до матеріалів справи письмових пояснень (відзиву).

Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Пупченко А.В. (уповноважена довіреністю) надала заяву про розгляд справи в її відсутність, ухвалити рішення на розсуд суду.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», з 07.07.2010 року по 09.11.2010 року обіймав посаду начальника зміни зайнятість 50 % та більше робочого часу в підземних умовах, з 09.11.2010 року - гірничий майстер з повним підземним робочим днем в шахті, 29.10.2013 року - звільнений за власним бажанням в зв`язку з переходом на пенсію за віком по ст. 38 КЗпП України (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 8-10).

29 січня 2019 року Центральною лікарсько-експертною комісією Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» видано повідомлення за № 35 про наявність вперше виявленого професійного захворювання у ОСОБА_1 . За результатами засідання Центральної лікарсько-експертної комісії складено медичний висновок № 3/49 від 29.01.2019 року про наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання: хронічний бронхіт, фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз І-ІІ ступеню (а.с. 30). При цьому, в якості обґрунтування встановлення діагнозу професійного захворювання в даному медичному висновку зазначено: дані клінічного обстеження, динаміка захворювань, їх розвиток під час роботи в шкідливих умовах праці; інформація щодо умов праці, надана в інформаційній довідці № 225 від 27.08.2018 року, згідно якої позивач по справі підлягав дії пилу, концентрація якого перевищувала гранично-допустимі коефіцієнти, стаж в шкідливих умовах праці - 26 років 3 місяці (а.с. 30).

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 18.06.2019 року комісією із залученням головного спеціалісту відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління з питань праці ГУ Держпраці у Донецькій області, завідувача сектору профілактики страхових випадків - страховий експерт з охорони праці Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в.о. заступника директора з охорони праці ТОВ «Краснолиманське», уповноваженого ради трудового колективу ТОВ «Краснолиманське», завідуючого відділенням профоглядів КЛПЗ «Покровська міська лікарня» - професійне захворювання у позивача ОСОБА_1 (хронічний бронхіт) виникли у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме - шахта «Шевченко», шахта «Красноармійська-Західна № 1», ДП ВК «Краснолиманська», ТОВ «Краснолиманське» в умовах впливу факторів виробничого середовища та трудового процесу, параметри яких перевищували допустимі норми (а.с. 11-13).

Згідно виписок із медичної карти стаціонарного хворого № 5437/1184, 6554/1473, 8132/1827 ОСОБА_1 періодично, а саме з 23.07.2013 року по 01.08.2013 року, з 11.09.2013 року по 20.09.2013 року, з 05.11.2015 року по 14.11.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в Красноармійській центральній районній лікарні, діагноз - хронічна обструктивна хвороба легень, дифузний пневмосклероз, скарги на кашель приступоподібного характеру зі складновідділяємою в`язкою мокротою, слабкість, пітливість, задишку змішаного характеру при незначному фізичному навантаженні, відчуття хрипів та болі в грудній клітці (а.с. 16-17, 24-25, 27-28).

Згідно виписок із медичної картки стаціонарного хворого № 99-99, № 373-373, № 877-877 ОСОБА_1 періодично, а саме з 03.10.2016 по 12.10.2016 року, з 10.05.2017 року по 22.05.2017 року, з 05.02.2018 року по 14.02.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в КЛПУ «Родинська міська лікарня», діагноз - хронічний обструктивний бронхіт, дивузний пневмосклероз, скарги на задуху при ходьбі 100 метрів, запаморочення, слабкість, серцебиття, періодичні давлячи болі в ділянці серця, сухий кашель, пітливість (а.с. 21, 22, 23).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 996 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці НАМН України» з 28.09.2018 року по 17.10.2018 року, діагноз - хронічний бронхіт, фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз; скарги на кашель, переважно сухий з тяжко відділяємим харкотинням, задуху при помірному фізичному навантаженні, загальну слабкість, втомлюваність, періодичний біль в серці, підвищення артеріального тиску; лікувальні і трудові рекомендації - протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату, спостереження та лікування у невропатолога, терапевта, кардіолога, отоларинголога, профпатолога за місцем проживання, курси відновлюючого лікування, санаторно-курортне лікування в санаторіях пульмонологічного профілю (а.с. 31).

05 вересня 2019 року ОСОБА_1 оглянутий в Обласній профпатологічній медико-соціальній експертній комісії м. Краматорськ та встановлено ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням 40 % (хронічний бронхіт) безстроково, встановлено ІІІ групу інвалідності, рекомендоване медикаментозне, санітарно-курортне лікування, що підтверджується довідками серійний номер 12ААА № 086306 та серійний номер 12 ААБ № 062953 (а.с. 14, 15).

На підставі зазначених доказів позивач ОСОБА_1 ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з розвитком професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві.

Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом надано оцінку поданих ОСОБА_1 доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Приписами ст. 173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц.

Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 за моральну шкоду, заподіяну працівникові під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Так, з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.06.2019 року вбачається, що підприємством, з яким позивач перебував в трудових відносинах, та на якому отримав захворювання з втратою 40 % професійної працездатності є ТОВ «Краснолиманське», відповідач по справі. В пункті 13 вказаного Акту зазначено висновок про наявність шкідливих умов праці, а саме відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердж Наказом МОЗ від 08.04.2014 року № 248 умови та характер праці гірничого майстра дільниці ТОВ «Краснолиманське» відноситься: за концентрацією пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 3 ступеню, за рівнем шуму - до 3 класу 1 ступеню, за важкістю праці - до 3 класу 1 ступеню, за напруженістю праці - до 3 класу 2 ступеню, за параметрами мікроклімату - до 3 класу 1 ступеню (а.с. 12). Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

В судовому засіданні не добуто доказів про те, що позивач захворів професійним захворювання під час роботи на інших підприємствах вугільної промисловості, з якими позивач перебував в трудових відносинах (шахта «Шевченко», шахта «Красноармійська-Західна № 1», ДП «ВК «Краснолиманська», ПАТ «Ш/у «Покровське»). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.06.2019 року зафіксовано, що саме на ТОВ «Краснолиманське» допущено зазначені порушення законодавства про охорону праці (п. 13 Акту). Таким чином, суд приходить до переконання, що підстави для солідарного стягнення з зазначених підприємств вугільної промисловості моральної шкоди за ушкодження здоров`я позивача - відсутні.

Суд вказує на помилковість доводів відповідача ТОВ «Краснолиманське» про те, що вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров`я. Відповідач також зазначає, що ОСОБА_1 в порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці» сприяв розвитку професійного захворювання, оскільки знав про погіршення стану здоров`я, неодноразово звертався до лікарів, однак не повідомляв адміністрацію ТОВ «Краснолиманське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю. Така позиція підлягає відхиленню, оскільки згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» саме роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця.

Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача про те, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між спричиненою моральною шкодою та діями ТОВ «Краснолиманське». Так, згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії клініки професійних захворювань Акт розслідування хронічного професійного захворювання, довідки МСЕК, виписки із медичної картки стаціонарного хворого - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди.

Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Суд при розгляді справи вважає доцільним акцентувати увагу, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 18.06.2019 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці на підприємствах вугільної промисловості, при цьому випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Краснолиманське», що відповідає Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ України № 337 від 17.04.2019 року (п. 109: у разі коли хворий працював на кількох підприємствах (в установах, організаціях), де були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), або за кількома професіями, під час роботи за якими були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство (в установу, організацію), де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння).

Не заслуговують на увагу також посилання відповідача ТОВ «Краснолиманське» на те, що позивач за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці користувався скороченням тривалості робочого часу, правом на пільгове пенсійне забезпечення та іншими компенсаціями, які надаються в порядку визначеному законодавством. Суд зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування, що узгоджується з положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про охорону праці».

По суті інших доводів представника відповідача (недоведеність моральних страждань з огляду встановлення 3 групи інвалідності, яка у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затв. Постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009 р. встановлюється у разі функціональних порушень в організмі помірної важкості, в зв`язку з чим позивач не обмежений здійснювати трудову діяльність), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи.

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача ТОВ «Краснолиманське», внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів зазнав професійних захворювань (бронхіт) із втратою професійної працездатності ступенем 40 %, що, на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави ( Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі « Абдулазіз , Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»).

Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичного болю (задуха при помірному фізичному навантаженні при виконанні побутової роботи, біль в поперековому відділі хребта, систематичне нездужання і послаблення організму) та душевних страждань позивача (порушення нормального перебігу життя, втрата виробничих здібностей, хвилювання від розуміння невідновлення стану здоров`я), ступінь втрати професійної працездатності, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 28000,00 гривень.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач ОСОБА_1 , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з ТОВ «Краснолиманське» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків (професійне захворювання) - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) гривень.

В інших позовних вимогах відмовити.

Судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, віднести на рахунок відповідача, а саме стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманстке» в дохід держави судовий збір в сумі 470 (чотириста сімдесят) гривень 85 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України та, відповідно п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, - до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року строки визначені, зокрема, статтею 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення суду - 09.06.2020 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , юридична адреса: Донецька область, м. Родинське;

- третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, , юридична адреса: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5

Суддя: