Ухвала

Іменем України

05 червня 2020 року

м. Київ

справа № 405/5179/19

провадження № 61-7265ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Черненка В. В., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , звернулися з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що діду позивачів - ОСОБА_5 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого 15 квітня 1964 року Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою по реєстру № 2-1969 та акту готовності від 23 листопада 1970 року за № 2105, належав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 з 27 листопада 1960 року перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , які мали двох синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. ОСОБА_7 , батько ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 , батько позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , яка на момент смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 . Разом з нею були зареєстровані та проживали чоловік - ОСОБА_5 , онука - ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 баби відкрилася спадщина на Ѕ частину указаного житлового будинку, тобто на її частку в спільному сумісному майні подружжя.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також ОСОБА_1 , як спадкоємці першої черги за законом, за правом представлення. Також спадщину прийняв дід позивачів, чоловік спадкодавця ОСОБА_5 , як спадкоємець за законом першої черги, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину вони не отримували. Інші спадкоємці, як за законом, так і за заповітом спадщину не приймали. Спадкова справа заведена у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Стоєвої Г.Ф.

Позивачі вказували, що після смерті своєї баби ОСОБА_6 , ОСОБА_2 має успадкувати 1/6 вказаного житлового будинку, позивач ОСОБА_3 має успадкувати 1/12 житлового будинку, а відповідач ОСОБА_1 - 1/12 частину.

ІНФОРМАЦІЯ_10 дід ОСОБА_5 , який був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 , помер. На час його смерті у будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_9 та ОСОБА_1 .

Після смерті діда відкрилася спадщина на Ѕ частину житлового будинку, а також на 1/6 частину цього житлового будинку, успадкованої після смерті ОСОБА_6 Спадкова справа заведена у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Хомутенко О. В.

За життя дід склав заповіт на користь ОСОБА_1 .

У червні 2019 року, ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Стоєвої Г.Ф з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби ОСОБА_6 на житловий будинок. Проте, нотаріус у видачі свідоцтва відмовила і надала письмові роз`яснення, в яких зазначила, що власником житлового будинку є чоловік спадкодавця - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_6 за життя право на частку у спільній сумісній власності на житловий будинок не одержувала. Свідоцтво про право на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, може бути видано на підставі правовстановлюючих документів. Таким чином свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , приватним нотаріусом не може бути видане у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на її частку у праві спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 , просили:

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 , задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що положеннями статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року, які діяли на час побудови будинку та господарських споруд, передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю. Житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями на АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Право ОСОБА_6 на частину спірного житлового будинку, який знаходився у спільній сумісній власності подружжя, гарантоване законодавством, яке діяло на час виникнення вказаних правовідносин. Частки подружжя у створеному нерухомому майні є рівними. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного житлового будинку, тобто на її частку в спільному сумісному майні подружжя. Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_5 спадщину прийняли. Свідоцтва про право на спадщину не отримувались. Тому після смерті ОСОБА_6 , позивач ОСОБА_2 має успадкувати 1/6 частину вказаного житлового будинку, позивач ОСОБА_3 має успадкувати 1/12 частину вказаного житлового будинку, відповідач ОСОБА_1 має успадкувати 1/12 частину вказаного житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного житлового будинку, тобто на його частку в спільному сумісному майні подружжя, а також 1/6 частину вказаного житлового будинку успадкованої після смерті ОСОБА_6 . За життя ОСОБА_5 склав заповіт на користь відповідача ОСОБА_1 .

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що положеннями статті 125 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 30 травня 1926 року, так і статтею 22 Кодексу про шлюб і сім`ю України від 20 червня 1969 року (далі - КпШС 1969 року), які діяли на час побудови спірного будинку та господарських споруд, передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю. Спірний житловий будинок було побудовано в період шлюбу, право власності на нього зареєстровано у 1970 році у період дії КпШС 1969 року, який набув чинності з 01 січня 1970 року. Право спільної сумісної власності презюмується, а відповідачем не надано доказів того, що хтось із подружжя зробив вкладення у придбання майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержано ним у дар під час шлюбу, у порядку спадкування, придбано за кошти, що належали до шлюбу одному з подружжя. Оскільки відповідачем не спростовано презумпцію спільної сумісної власності на майно подружжя, набуте ними за час шлюбу, висновок суду про те, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є обґрунтованим.

Апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що за встановлених обставин, після смерті ОСОБА_6 , позивач ОСОБА_2 має успадкувати 1/6 частину вказаного житлового будинку, позивач ОСОБА_3 має успадкувати 1/12 частину вказаного житлового будинку, а відповідач ОСОБА_1 має успадкувати 1/12 частину цього житлового будинку.

21 квітня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 29 квітня 2020 року ці недоліки було усунуто.

Підставою, на якій подається касаційна скарга ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року (провадження № 6-801цс16), постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 761/21807/14-ц (провадження № 61-16147св18), від 21 березня 2019 року у справі № 587/1104/16-ц (провадження № 61-6559св18). Касаційна скарга мотивована тим, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Суд апеляційної інстанції не з`ясував обставину щодо вартості будівництва домоволодіння та участі у будівництві кожного з подружжя. Письмовими доказами підтверджено участь ОСОБА_5 у будівництві як забудовника. За недоведеності вартості будівництва визначити ступінь участі іншого з подружжя у будівництві неможливо.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 27 листопада 1960 року, і мали дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є батьком позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9; сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є батьком позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

У період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_5 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого 15 квітня 1964 року Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-1969 та акту готовності від 23 листопада 1970 року за № 2105, зареєстрованих в реєстровій книзі № 85 запис № 15078, побудував житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний будинок оформлено на одного з подружжя - ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , яка на момент смерті була зареєстрована і проживала за адресою АДРЕСА_1 . Разом з нею були зареєстровані та проживали чоловік ОСОБА_5 та онука ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного житлового будинку, тобто на її частку в спільному сумісному майні подружжя.

Суди встановили, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли в установлений законом строк позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємці першої черги за законом, за правом представлення, та ОСОБА_5 Свідоцтва про право на спадщину не отримувались. Інші спадкоємці, як за законом, так і за заповітом спадщину не приймали.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 . На момент смерті ОСОБА_5 був зареєстрований і проживав по АДРЕСА_1 . Разом з ним були зареєстровані та проживали ОСОБА_9 і ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частину указаного житлового будинку, тобто на його частку у спільному сумісному майні подружжя, а також 1/6 частину вказаного житлового будинку успадкованої після смерті ОСОБА_6 .

За життя ОСОБА_5 склав заповіт на користь відповідача ОСОБА_1 .

У червні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Стоєвої Г. Ф. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Згідно відповіді нотаріуса від 12 червня 2019 року за № 151/02-14/2/2019 власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 є чоловік спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_6 за життя право на частку у спільній сумісній власності на вказаний житловий будинок не отримувала.

У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1662цс15 зроблено висновок, що «оскільки спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судам необхідно було застосовувати положення КпШС 1969 року, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Враховуючи те, що подружжям спірне майно було придбано в період шлюбу та до набрання чинності СК України, застосуванню підлягали статті 22, 24, 28 КпШС 1969 року».

Згідно частини першої статті 22 КпШС 1969 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

У частині першій статті 24 КпШС 1969 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року в справі № 589/4889/15-ц (провадження № 61-8808св18) зроблено висновок по застосуванню статті 22 КпШС 1969 року та вказано, що «спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті».

Суди встановили, що спірний житловий будинок було побудовано в період шлюбу, право власності на нього зареєстровано у 1970 році в період дії КпШС 1969 року.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (стаття 1226 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18) зроблено висновок по застосуванню статті 1266 ЦК України та вказано, що «спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу)».

За таких обставин, встановивши, що спірний будинок набуто за час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, не спростована, апеляційний суд обґрунтовано залишив без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 761/21807/14-ц (провадження № 61-16147св18), від 21 березня 2019 року у справі № 587/1104/16-ц (провадження № 61-6559св18), у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року (провадження № 6-801цс16) є необґрунтованими, оскільки вони були зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков