ПОСТАНОВА

Іменем України

10 червня 2020 року м. Кропивницький

справа № 401/3241/18

провадження № 22-ц/4809/875/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Черненка В. В.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна установа «Кіровоградський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2020 року у складі головуючої судді Панфілової А. В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

29 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 20 т.1), просив визнати державну установу «Кіровоградський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» винною у порушенні трудового законодавства, стягнути на його користь грошові кошти, незаконно відраховані із заробітної плати за період з 01 серпня 2017 року по 23 жовтня 2018 року в сумі 46045 грн, середній заробіток в сумі 21093,76 грн за час затримки виплати усіх сум працівнику від установи при звільненні, та моральну шкоду в розмірі 5250 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.01.2013 по 23.10. 2018 позивач працював на посаді завідувача відділення особливо небезпечних інфекцій державної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».

21.07.2017 набрав чинності наказ Мінсоцполітики та МОЗ України № 825/531 від 18.05.2017 «Про внесення змін до умов оплати працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення».

На підставі наказу по держаній установі «Кіровоградський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» №302-К від 31.07.2017 проводилось утримання з заробітної плати відсотків за роботу в шкідливих умовах праці.

Посилаючись на порушення відповідачем ст. 103 КЗпП України, оскільки наказу про попередження про зміну умов оплати праці в бік погіршення не видавалось, не було про це повідомлено і в будь-який інший спосіб.

Численні письмові звернення позивача з проханням провести процедуру зміни умов оплати праці в бік погіршення у спосіб передбачений трудовим законодавством України та здійснити виплату коштів незаконно відрахованих із заробітної плати не були задоволені, в результаті чого, він був змушений звернутися до Управління держпраці у Кіровоградській області.

За результатами перевірки Управлінням держпраці у Кіровоградській області виявлені порушення за ст. ст. 32, 103 КЗпП України щодо повідомлення працівників про запровадження нових або зміну діючих умов оплати праці не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни) та ст. 127 КЗпП України щодо обмеження відрахувань із заробітної плати. Ці порушення зафіксовані в Акті інспекційного відвідування №КР 2176/1373/АВ від 21.09.2018 та складено Припис про усунення виявлених порушень № КР 2176/1373/АВ/П від 21.09.2018.

08.10.2018 року відповідачем було надано письмову відповідь до Управління держпраці у Кіровоградській області про усунення виявлених порушень по припису, але фактично припис було виконано тільки в частині неправомірно утриманих коштів за липень місяць 2017 року. На момент звільнення позивач не був попереджений про зміни умов оплати праці в бік погіршення у спосіб, передбачений трудовим законодавством України.

Таким чином, у період з серпня 2017 року по день звільнення (23.10.2018) проводилось відрахування коштів із заробітної плати позивача безпідставно, з порушенням норм трудового законодавства.

Відповідно Наказу Мінсоцполітики та МОЗ України № 308/519 від 05.10.2005 «Умови оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» доплата за шкідливі умови праці до щомісячного окладу складає 40 % за період серпень - грудень 2017 року (5 місяців) та 50 % (+10% за кожен наступний рік, але на більше 60%) за період січень - жовтень 2018 року (8 місяців). Відповідно до посадового окладу щомісячна надбавка за шкідливі умови праці складає 6702 грн. *40%=2680 грн за серпень 2017 р., 11386 грн.*40%=4554 грн за вересень 2011 р., 6171 грн. *40%=2468 грн за жовтень 2017 р., 7926 грн. *40%=3170 грн за листопад 2017 р., 8990 грн. *40%=3596 грн за грудень 2017 р., 6578 грн. *50%=3289 грн за січень 2018 р., 6248 грн. *50%=3124 грн за лютий 2018 р., 6578 грн. *50%=3289 грн за березень 2018 р., 6202 грн. *50%=3101 грн за квітень 2018 р., 5976 грн. *50%=2988 грн за травень 2018 р., 6578 грн. *50%=3289 грн за червень 2018 р., 10839 грн.*50%=3289 грн за липень 2018 р., 11325 грн.*50%=3289 грн за серпень 2018 р., 7629 грн. *50%=3814 грн за вересень 2018 р., 32133 грн.*50%=16066 грн за жовтень 2018 р. (по 23.10.2018).

Позивач вважає, що сума, яка була незаконно утримана із його заробітної плати за період з 1 серпня 2017 року по 23 жовтня 2018 року складає 46045 грн.

З вини відповідача позивач не отримав частину своєї заробітної плати у сумі 46045 грн, тобто при звільненні не було проведено повний розрахунок.

Так як заробітна плата за серпень 2018 року складає 14614 грн, за вересень 2018 року - 11443 грн, відповідно до розпорядження КМУ у 2018 року кількість робочих днів у серпні 2018 року встановлено 22 дні, у вересні 20 днів. Середньоденний заробіток за цей період складає: ( НОМЕР_1 )/(22 НОМЕР_2 )= 620 грн 40 коп / робочий день.

Затримка виплати усіх сум належних до виплати при звільненні має 34 календарні дні (період з 24.10.2018 по 26.11.2018) 620.40 грн*34 дні = 21093 грн 76 коп, які підлягають стягненню.

Через порушення відповідачем ст. 43 Конституції України, ст. 127 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про оплату праці» у вигляді недоплати заробітної плати у строки, визначені ст. 115 КЗпП України, виникла заборгованість, позивач був змушений вагомо додавати додаткових зусиль для нормальної організації свого життя, звернутися до суду за захистом своїх прав, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, необхідності вжиття заходів для нормальної організації життя, тому у відшкодування моральної шкоди також просив стягнути 5250 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову за його безпідставності та необгрунтованості.

Суд першої інстанції вважав доведеним, що позивач був повідомлений про зміну в діючих умовах оплати праці, оскільки ознайомився із відповідними нормативними актами та наказами установи, погодився на такі зміни, про що зазначив письмово на службовій записці, продовжував працювати і отримувати заробітну плату без нарахованої надбавки, будь-які відрахування із його заробітної плати у період із 1 серпня 2017 року по день звільнення не проводились.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

На думку позивача, суд не зазначив, як саме відповідачем виконано ст. 103 КЗпП України, адже при повідомленні про зміни умов праці в бік погіршення 31.07.2017 року нові умови праці можуть вступити в дію лише не раніше 31.09.2017 року, а до цього строку діють старі умови оплати праці (п. 12 постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року).

Вважає, що судом неправильно прийнято та оцінено як доказ наказ № 303-К, яким скасовано надбавку за тривалість безперервної роботи, при тому що нормами КЗпП України передбачено попереджувати про зміну умов оплати праці в бік погіршення.

Відзначає, що не погоджується із викладеним в рішенні висновком суду щодо підтвердження факту ознайомлення позивача про зміни умов праці в бік погіршення службовою запискою від 07.09.2017, де він зазначив що йому було надано на ознайомлення наказ №302-К, оскільки зміст наказу передбачав не повідомлення, а фактичне здійснення відрахування із заробітної плати за конкретний період. В цій службовій записці позивач зазначав, що згоди на зміну умов оплати праці в бік погіршення не надавав.

Судом не враховано, що працівник повинен бути повідомлений про зміни в бік погіршення умов оплати праці, відповідно до яких раніше проводилася оплата його праці, - про зміни тарифної ставки, (окладу), доплат, надбавок, форми оплати праці, системи оплати праці, преміальної системи тощо.

Також акцентує увагу, що неодноразово звертався до відповідача щодо виплати спірних сум та отримання даних про їх розмір, але отримав лише довідку про розмір своєї заробітної плати з серпня 2017 року по час звільнення. Оскільки розрахунок заробітної плати проводив відповідач, який також у своєму відзиві на позов висловив незгоду з розрахунками позивача розмірів та суми надбавки за тривалість безперервної роботи, тому відповідно до ст. ст. 76, 84 ЦПК позивачем подавалось клопотання про витребування доказів у відповідача (а.с. 206 т.1), а саме: письмовиого розрахунку сум надбавок за тривалість безперервної роботи помісячно, які не були враховані до заробітної плати позивача за період з 1 серпня 2017 року по час звільнення. Проте, суд безпідставно, на думку позивача, відмовив у задоволенні вказаного клопотання, при цьому наголосив у своєму рішенні про недоведеність будь-яких відрахувань із заробітної плати за вказаний період.

ОСОБА_1 долучив до апеляційної скарги аналогічне клопотання про витребування у відповідача письмового розрахунку сум надбавок за тривалість безперервної роботи помісячно, які не були враховані до заробітної плати позивача за період з 01 серпня 2017 року по час звільнення (а.с. 225 т.1).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скару без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними, клопотання позивача про витребування доказів є безпідставним та не підлягає задоволенню, оскільки подано з пропуском строків визначених ст. 83 ЦПК України, поважні причини пропуску строку не зазначені, крім того клопотання не відповідає вимогам ст. 84 ЦПК.

Вказує, що в силу приписів ст. 81 ЦПК позивач повинен самостійно доводити обставини, на які посилається в позовній заяві, в тому числі надати свій розрахунок спірних сум.

Зазначає, що у нього відсутній такий розрахунок, оскільки відрахувань із заробітної плати позивача не проводилось, надбавка за тривалість безперервної роботи не нараховувалась з 1 серпня 2017 року через відсутнысть законних підстав.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах 2 та 3 статті 83 ЦПК України. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ст. 84 ЦПК України).

Клопотання ОСОБА_1 про витребування з Державної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», письмового розрахунку сум надбавок за тривалість безперервної роботи помісячно, які не були враховані до заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2017 року по час звільнення, було вирішене і ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2020 року у його задоволенні відмовлено, за його безпідставністю, оскільки питання щодо підстав та розмірів нарахування надбавок за тривалість безперервної роботи є спірним, і про право позивача на отримання вказаних ним надбавок буде викладено у рішенні суду.

Підстави для повторного розгляду вказаного клопотання позивача, на думку колегії суддів апеляційного суду, відсутні, оскільки воно вирішене судом першої інстанції і ухвала суду відповідає вимогам норм процесуального права, є достатньо вмотивованою, викладені в ній висновки є правильними.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача за довіреністю - ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача за довіреністю Галковську О ОСОБА_3 , яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 з 03.01.2013 року по 23.10. 2018 року працював на посаді завідувача відділення особливо небезпечних інфекцій державної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» (а.с. 24-26 т. 1).

Наказом Мінсоцполітики та МОЗ України № 825/531 від 18.05.2017 року «Про внесення змін до умов оплати працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» затверджено зміни до Умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення (а.с. 67-71 т. 1).

У зв`язку з цим, наказом державної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» № 302-К від 31.07.2017 року відділу бухгалтерського обліку доручено здійснити відрахування із заробітної плати у серпні 2017 року, за період з 21 по 31 липня 2017 року, у встановленому порядку із працівників, зокрема ОСОБА_1 (а.с. 60 т.1).

Наказом держаної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» № 303-К від 31.07.2017 року скасовано надбавки за тривалість безпідставної роботи на підставі наказу Мінсоцполітики та МОЗ України № 825/531 від 18.05.2017 року «Про внесення змін до умов оплати працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» (а.с. 59 т.1)

Згідно акта від 02.08.2017 року б/н, складеного інспектором з обліку і бронювання військовозобов`язаних ОСОБА_4 , фельдшером санітарним Законовою А ОСОБА_5 та секретарем Федькіною Н. В. держаної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», 2 серпня 2017 року, після ознайомлення під підпис працівників відділення особливо небезпечних інфекцій з наказом від 31.07.2017 № 302-к, в цей же день їм було запропоновано знову прибути до відділу кадрів для ознайомлення ще з одним наказом від 31.07.2017 № 303-к «Про скасування надбавки за тривалість безперервної роботи» (зміст даного наказу був повідомлений у телефонному режимі), але від прибуття до відділу кадрів працівники відділення особливо небезпечних інфекцій відмовилися та повідомили, що вже ознайомлені зі змістом даного наказу у телефонному режимі та ознайомлені з тим, що будуть здійснені відрахування з їхньої заробітної плати за скасовану надбавку за тривалість безперервної роботи (а.с. 145 т. 1).

Листом від 10.10.2017 року за № 3287/1 відповідач повторно повідомив ОСОБА_1 про підстави змін в умовах оплати праці, та про відсутність підстав подальшої виплати надбавки за безперервну роботу у відділенні особливо небезпечних інфекцій. За звороті вказаного листа підписами працівників, зокрема, від імені ОСОБА_1 засвідчено, що ніяких претензій щодо скасування надбавки за безперервний стаж у відділенні особливо небезпечних інфекцій не мають, 03.11.2017 (а. с. 62 т. 1).

Листом Управлінням Держпраці у Кіровоградські й області від 17.11.2017 року, на звернення ОСОБА_1 щодо застосування наказу Мінсоцполітики та МОЗ України № 825/531 від 18.05.2017 року, повідомлено, що відповідно до ст. 32 і 103 КЗпПУ про зміну істотних умов праці в бік погіршення працівники повідомляються не пізніше, ніж за два місяці, шляхом ознайомлення з відповідним наказом по установі. Наказ від 18.05.2017 № 825/531 набрав чинності з моменту опублікування 21.07.2017 року. Таким чином, роботодавець мав можливість у строки, визначені законодавством, повідомити працівників про зміну умов оплати праці (а.с. 95 т.1).

На виконання припису Наказом відповідача від 27.09.2018 року № 308 прийнято рішення виплатити відраховані кошти працівникам, зокрема ОСОБА_1 , та доручено відділу бухгалтерського обліку здійснити перерахунок та виплату належних грошових сум (коштів за нараховану у липні 2017 року надбавку за тривалість безперервної роботи) відрахованих за період роботи з 21 по 31 липня 2017 року (а.с.192 т.1).

В подальшому наказом держаної установи «Кіровоградський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» №358-к від 22.10.2018 року ОСОБА_1 звільнено з 23.10.2018 року, останнім робочим днем встановлено 22.10.2018 року. Прийнято рішення про виплату вихідної допомоги у розмірі одного середнього місячного заробітку, (ст. 44 КЗпП України), вихідну допомогу у розмірі трикратного середнього місячного заробітку (п. 7 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») та компенсацію за 8 календарних днів невикористаної відпустки (ст. 83 КЗпП України) за період роботи з 3 січня 2018 року по 22 жовтня 2018 року. Підставою звільнення стали: зміна штатного розпису, затвердженого МОЗ України від 01.06.2018 року, ст. ст. 40, 44, 83 КЗпП України, п.7 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згода профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 від 22.10.2018 року, письмова відмова ОСОБА_1 від запропонованих вказаних посад, акт № 1 від 03.10.2018 року (а.с. 77 т. 1).

Згідно довідки, виданої відповідачем, зарплата ОСОБА_1 за період 2017-2018 років складає 112846,39 грн (а.с.73).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до положень статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та з виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, відповідно до якої до заробітної плати входить: основна заробітна плата винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до приписів статті 97 КЗпП України та статті 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Під час вирішення спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

В силу частини першої статті 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Згідно статуту Державна установа «Кіровоградський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» є юридичною особою публічного права - бюджетною неприбутковою установою, яка фінансується з державного бюджету (а.с. 63-66 т. 1).

Порядок та умови обчислення заробітної плати працівникам визначено «Умовами оплати праці закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту», затвердженим наказом Міністерств праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05 жовтня 2005 року № 308/519 (які розроблені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" (із змінами).

Вказаними Умовами працівникам відділення особливо небезпечних інфекцій лабораторних центів Держсанепідслужби України, які здійснюють карантинний нагляд, передбачались надбавки за тривалість безперервної роботи.

18 травня 2017 року спільним наказом Міністерства соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я № 825/531 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 червня 2017 р. за № 726/30594) внесені зміни до Умов оплати праці закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту», затверджених наказом Міністерств праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05 жовтня 2005 року № 308/519, внесено зміни в частину 4 підпункту 4.1.2 пункту 4.1, відповідно до яких відділення особливо небезпечних інфекцій виключено з переліку підрозділів, працівники яких мають право на встановлення надбавки за тривалість безперервної роботи у протичумних закладах або структурних підрозділах інших закладів з боротьби з особливо небезпечними інфекціями. Наказ набрав чинності з дня його офіційного опублікування, а саме 21 липня 2017 року.

Пунктом 4.6. Умов оплати праці закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту», затверджених наказом Міністерств праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05 жовтня 2005 року № 308/519 встановлено, що надбавки за тривалість безперервної роботи нараховуються виходячи з посадового окладу (тарифної ставки) за посадою, яку займають працівники, визначеного згідно з пунктом 2.1-2.2, з урахуванням підвищення за кваліфікаційну категорію і без урахування інших підвищень, надбавок, доплат (за винятком лікарів МСЕК, працівників протичумних закладів та структурних підрозділів з боротьби з особливо небезпечними інфекціями інших закладів). Лікарям МСЕК, центрів (бюро) медико-соціальних експертиз, працівникам протичумних закладів та структурних підрозділів з боротьби з особливо небезпечними інфекціями інших закладів надбавки за тривалість безперервної роботи нараховуються від посадового окладу, підвищеного у зв`язку зі шкідливими і важкими умовами праці.

На підставі вказаного наказу та відповідно до ст. 13 Закону України «Про оплату праці», підстави для виплати працівникам відділення особливо небезпечних інфекцій відділу дослідження біологічних факторів надбавки за тривалість безперервної роботи, стали відсутні.

Оскільки з 21 липня 2017 року чинним законодавством скасовано надбавки за тривалість безперервної роботи у протичумних закладах або структурних підрозділах інших закладів з боротьби з особливо небезпечними інфекціями працівникам відділення особливо небезпечних інфекцій, позивач, як працівник відділення особливо небезпечних інфекцій, з 21 липня 2017 року втратив право на таку надбавку.

Суд обґрунтовано зауважив, що вказані надбавки до заробітної плати відповідач не нараховував правомірно, діяв в межах чинного законодавства та визначав розмір заробітної плати без врахування надбавки за тривалість безперервної роботи, тому незаконність відрахування коштів із заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2017 року не доведена.

Статтею 103 КЗпП України встановлено, що про нові або зміну діючих умов праці в бік погіршення власник повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження.

Закон не встановлює форму повідомлення власником працівників про погіршення умов оплати праці.

Встановлено, що про видачу наказів та про зміну в діючих умовах праці позивач був повідомлений, що підтверджується його особистим підписом від 02.08.2017 на наказі № 302-к від 31.07.2017 (а.с.60 т.1).

Крім того, позивач в службовій записці працівників відділення особливо небезпечних інфекцій від 07.09.2017 року зазначив: «02 серпня 2017 року нам було надано для ознайомлення наказ.... від 31.07.2017 року № 302-к «Про відрахування із заробітної плати працівників» та зазначили що підставою для проведення відрахувань із заробітної плати є наказ Міністерства соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я № 825/53 (а.с. 61 т. 1).

На виконання припису Управління держпраці у Кіровоградській області про усунення порушень від 21.09.2018, відповідачем були повернуті ОСОБА_1 до його звільнення безпідставно відраховані із заробітної плати кошти, в розмірі виплаченої у липні надбавки за тривалість безперервної роботи, згідно наказу від 27.09.2018 (а.с. 93 т. 1).

Не знайшли свого підтвердження й доводи позивача про те, що відповідач здійснював відрахування із його заробітної плати за період з серпня 2017 по жовтень 2018 року.

Суд першої інстанції встановив, що доплати у вигляді надбавки до заробітної плати за тривалість безперервної роботи здійснювались за рахунок бюджетних коштів відповідно до норм, визначених «Умовами оплати праці закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту», затвердженим наказом Міністерств праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05 жовтня 2005 року № 308/519 (які розроблені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери", і після внесення змін згідно спільного наказу Міністерства соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я від 18 травня 2017 року № 825/531 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 червня 2017 р. за № 726/30594), що набрав чинності 21 липня 2017 року, не було законних підстави для нарахування і виплати ОСОБА_1 такої надбавки, вказані виплати відповідач не міг проводити за рахунок інших платежів чи коштів підприємства.

Спірна надбавка позивачеві не нараховувалась і не виплачувалась, починаючи з 1 серпня 2017 року до його звільнення, тому вимога про стягнення з відповідача на користь позивача незаконно відрахованих коштів в розмірі вказаної надбавки - безпідставна.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999, згідно якого судом ро`яснено, що оскільки при введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст.103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження, проте питання про виплату заробітної плати у попередньому розмірі протягом наступних двох місяців після попередження про зміну діючих умов оплати праці і скасування надбавки за тривалість безперервної роботи позивачем не ставилось, а лише звернуто увагу на не дотримання відповідачем вимог статті 103 КЗпП України.

В силу ст. 13 ЦПК України суд не може виходити за межі заявлених позивачем вимог, тому відсутні підстави для вирішення вказаного питання.

Також встановлено, що при звільненні з позивачем проведено повний розрахунок, виплачені всі належні йому суми, тому відсутні передбачені ст. 117 КЗпП України підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати.

Суд першої інстанції не встановив підстав для відшкодування моральної шкоди в порядку ст. 237-1 КЗпП України, через недоведеність вчинення відповідачем таких порушень законних прав позивача, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, який дав їм належну оцінку, а тому вони не потребують додаткового правового аналізу, оскільки під час їх дослідження та встановлення судом були дотримані норми матеріального та процесуального права, не спростовують правильних висновків суду, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

В. В. Черненко