Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2685/20 Головуючий у 1-й інст. Адамович О.Й.
Категорія 3 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/2685/20 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Юніон Капітал", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: сьома Харківська державна нотаріальна контора, про захист права власності на нерухоме майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2020 року Адамовича О.Й. , яка постановлена у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила в порядку забезпечення її позову до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Юніон Капітал», ОСОБА_2 і ОСОБА_3 :

-заборонити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вчиняти дії щодо відчуження будь-яким способом нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ;

-накласти арешт на нежитлове приміщення загальною площею 361,8 кв.м. за вищезазначеною адресою (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

-заборонити відповідачам і третім особам вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження зазначеним вище нежитловим приміщенням, у тому числі вчиняти дії по вторгненню в приміщення, вселяти інших осіб до нього, проникати та входити до даного приміщення, укладати договори щодо його найму (оренди), щодо надання/припинення комунальних послуг та інших дій;

-заборонити відповідачам та третім особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження її прав у володінні та користуванні зазначеним нерухомим майном;

-заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) із зазначеним вище нежитловим приміщенням.

Заяву обґрунтовувала тим, що звернулася до відповідачів із позовом про захист права власності на нерухоме майно шляхом визнання державної реєстрації права власності протиправним, скасування його і витребування майна з чужого незаконного володіння. До позову додала копії документів, із яких вбачається, що лише у березні місяці 2020 року право власності на спірне нерухоме майно двічі реєструвалося на сторонніх осіб з метою ускладнити процес повернення майна законному власнику. Можливе подальше відчуження спірного майна чи реєстрація/перереєстрація права власності, встановлення будь-якого обмеження або інших речових прав на нього, вторгнення в приміщення, вселення інших осіб, проникнення та входження до нього, укладення договорів найму, щодо надання або припинення комунальних послуг, вчинення будь-яких інших дій щодо обмеження її прав у володінні та користуванні даним приміщенням може утруднити чи зробити неможливим у майбутньому виконання рішення суду та істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав на спірний об`єкт нерухомого майна. Щодо зустрічного забезпечення зазначила, що у такому немає потреби.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі. Вважає, що суддя суду першої інстанції не надав належної оцінки її доводам в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, обмежившись формальним посиланням на загальні норми права і вибіркову практику Верховного Суду без дослідження фактичних обставин справи. Наголошує, що відповідачами вчиняються дії, спрямовані на створення перешкод законному власнику в реалізації права власності.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бити задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частиною першою ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. Стаття 150 ЦПК України не містить вичерпного переліку видів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, із якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Окрім того, відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, наданих у пункті 4 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Натомість, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а рішення має бути ухвалено лише відповідно до заявлених позовних вимог, у яких зазначається предмет.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом спору в даній справі є нежитлове приміщення загальною площею 361,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та забороною відповідачам і іншим особам вчиняти певні дії щодо спірного майна, ОСОБА_1 послалася на те, що упродовж березня місяця 2020 року право власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , двічі реєструвалося на сторонніх осіб з метою ускладнити процес повернення майна законному власнику.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачам здійснювати певні дії.

Доказів у підтвердження посилань позивача щодо вчинення будь-ким із відповідачів неправомірних дій відносно спірного нежитлового приміщення, матеріали цивільної справи не містять та суду апеляційної інстанції також не надано, оскільки витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності не доводить вчинення відповідачами дій, які перешкодили б у майбутньому виконанню судового рішення та необхідності забезпечення даного позову саме у спосіб, який просить позивач.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що можуть створити перешкоди у виконанні судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою та беззаперечною підставою для задоволення відповідної заяви.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надано доказів, які свідчили б про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених частиною другою ст.149 ЦПК України, а також про співмірність заходів забезпечення з предмету позову.

Окрім того, матеріалами справи доводиться, що ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 29 квітня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Юніон Капітал", ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про захист права власності на нерухоме майно повернута позивачу на підставі п.3 частини четвертої ст.185 ЦПК України, який передбачає повернення позовної заяви у випадку, коли до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про відкликання позовної заяви.

Чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено вжиття заходів забезпечення позову після завершення розгляду справи. За змістом ст.258 ЦПК України судовий розгляд справи закінчується ухваленням рішення суду, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - постановленням ухвали.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно оцінив доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність видів забезпечення позову, які просить застосувати позивач, позовним вимогам та взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову після завершення розгляду справи не відповідає завданню цивільного судочинства.

Із огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому ухвала залишається без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 22 червня 2020 року.