Справа № 415/3676/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря - Бондаренка К.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний», -

ВСТАНОВИВ:

1. Рух справи, позиції сторін, процесуальні дії

1.1. ОСОБА_3 звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 31.01.2017 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 11.10.2017 скасовано рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 31.01.2017 та ухвалено нове рішення, яким заявлені вимоги задоволені частково. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 26047,98 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1642,78 грн.

Постановою Верховного Суду від 25.09.2019 рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 31.01.2017 року та рішення Апеляційного суду Луганської області від 11.10.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розпорядженням голови Лисичанського міського суду Луганської області від 16.10.2019 № 5 вказану справу передано до Сєвєродонецького міського суду Луганської області на підставі п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 41 ЦПК України.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

1.2. В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач посилається на те, що 23 березня 2016 року о 10 год. 00 хв. на вулиці ім. В. Сосюри (Свердлова) в районі будинку 349 у місті Лисичанську сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої було пошкоджено легковий автомобіль позивача марки «NISSAN ALMERA TINO», державний номерний знак НОМЕР_1 . Позивач вважав винним у завданні шкоди відповідача, який керуючи легковим автомобілем марки «ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснив наїзд на його автомобіль. Після скоєння ДТП позивач та відповідач добровільно склали повідомлення про ДТП від 23 березня 2016 року, в якому за схемою визначено положення транспортних засобів та їх рух. Повідомлення про ДТП підписано його учасниками та на час складання повідомлення відповідач був згодний з тим, що він винний у скоєнні ДТП, але пізніше відмовився від відшкодування шкоди позивачу. У результаті дій відповідача легковий автомобіль позивача марки «NISSAN ALMERA TINO» зазнав пошкоджень. Відповідно до висновку № 60 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки шкоди, завданої власнику транспортного засобу від 31 травня 2016 року, розмір завданої шкоди складає 26047,98 грн. Також, позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та пошкодженням його майна. На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 26047,98 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн. та судові витрати.

1.3. Представник відповідача подав суду письмовий відзив, в якому вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими. 23.03.2016 відбулося зіткнення автомобіля під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля під керуванням ОСОБА_3 . Відповідач винним себе у вчиненні ДТП не вважає, оскільки суворо дотримувався Правил дорожнього руху України. Відразу після зіткнення позивачем визнавалося, що причиною ДТП стало порушення ним ПДР України. Наступного дня відповідач звернувся до працівників поліції та позивач ОСОБА_3 , побоюючись, що у нього заберуть автомобіль на штрафний майданчик, умовив відповідача ОСОБА_4 скласти повідомлення про ДТП - європротокол. На той час відповідач ОСОБА_4 мав діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (договір страхування) з страховою компанією «АСКО ДС», термін дія якого був до 29.04.2016. Про ДТП відповідач наступного дня повідомив працівників поліції. Крім того, ОСОБА_4 відразу ж повідомив позивачу всі дані про себе та про страхову компанію, з якою укладався договір страхування. 25.03.2016 відповідач разом з позивачем зверталися до представників страхової компанії та повідомили про ДТП. Представником страхової компанії були зроблені знімки їх транспортних засобів. Він також зазначив, що у європротоколі повинно бути зазначено, хто є винним у ДТП. Оскільки ні відповідач, ні позивач винними себе не визнавали повідомлення про ДТП представник страхової компанії у них не прийняв. У випадку бажання отримати страхове відшкодування позивачу слід було звернутися з заявою до страхової компанії АСКО ДС. Позивач у своїй позовній заяві не зазначає з яких причин та яких саме душевних страждань він зазнав. Також, не зрозуміло про які протиправні дії з боку ОСОБА_4 після настання ДТП йде мова, які спричиняють ОСОБА_3 моральну шкоду. Моральна шкода є необґрунтованою, тому у позивача відсутнє право на її відшкодування. З об`єктивних доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що ДТП сталася з вини самого ОСОБА_3 , який в момент зіткнення автомашин здійснював обгін транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 , коли ОСОБА_4 виконував маневр повороту ліворуч, і при цьому ОСОБА_3 рухався по смузі, що призначена для маршрутних транспортних засобів. Позивачем були порушені вимоги п. 17.1 ПДР України, яким передбачено, що на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначений дорожнім знаком 5.8 забороняється рух і зупинка транспортних засобів по цій смузі, та вимоги п. 10.1 ПДР України, про які зазначено експертом у своєму висновку.

1.4. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.12.2019 клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено частково та зобов`язано ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» надати до суду певні докази.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.12.2019 у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» відмовлено. Відмовлено також у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви від 24.12.2019. При цьому, ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22.01.2020 клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено та зобов`язано Лисичанський відділ поліції ГУНП в Луганській області надати до суду певні докази.

1.5. У судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги з підстав, викладених в уточненій позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, які викладені у письмовому відзиві.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, в судовому засіданні присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 право власності на автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 року випуску, зареєстроване за ОСОБА_3 .

Згідно копії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АІ/5968746) він набирає чинності з початку зазначеного строку його дії з 09:00 30.04.2015 та діє до 29.04.2016. Страхувальник: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Забезпечений транспортний засіб: «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Страховик: Страхова компанія «АСКО Донбас Північний».

2.2. З копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 23.03.2016 вбачається, що 23 березня 2016 року о 10-00 годині у м. Лисичанську по вул. Свердлова, 349, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_3 , та автомобіля «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_4 . Відомості про те хто винний у скоєні ДТП в повідомленні сторони не зазначили, проте підписали повідомлення, вказали схему пригоди, обставини пригоди, видимі пошкодження транспортних засобів та свої дані.

З висновку експерта від 08.06.2017 року №19/113/9-1/91е вбачається, що згідно постанови є протиріччя в механізмі ДТП згідно показів водія автомобіля ВАЗ-2103 та водія автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO», а також свідків в частині розташування вказаних транспортних засобів по ширині проїжджої частини у момент коли водій автомобіля ВАЗ-2103 застосував маневр ліворуч. Оскільки, з технічної точки зору на схемі ДТП відсутні дані, а саме «прив`язка» осей вказаних т/з по ширині проїжджої частини, тобто розміри за допомогою яких можливо усунути протиріччя в показах водія автомобіля ВАЗ-2103 та водія автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO» та свідків у вказаній частині, то з технічної точки зору експертом було розглянуто всі варіанти механізму ДТП згідно показів водіїв та свідків.

Згідно вказаного висновку експерта механізм ДТП згідно показів водія автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO» та свідків:

В даній дорожній ситуації водію автомобіля Nissan-Almera Tino слід було керуватися технічними вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху.

В цій дорожній ситуації, водію автомобіля BA3 -2103 перед початком виконання маневру повороту ліворуч слід було керуватися технічними вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху.

В цій дорожній ситуації водій автомобіля BA3-2103 мав технічну можливість запобігти зіткненню діючи відповідно до технічних вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, для чого не було перешкод технічного характеру.

З технічної точки зору дії водія автомобіля BA3 -2103 невідповідні технічним вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху знаходилися в причинному зв`язку із ДТП.

Згідно висновку експерта механізм ДТП згідно показів водія автомобіля BA3-2103:

Водію автомобіля BA3 -2103 перед зміною напрямку руху ліворуч слід було керуватися технічними вимогами пунктів 10.1 Правил дорожнього руху.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» вже виконував обгін в цій дорожній ситуації водію автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO» у момент коли водій автомобіля ВАЗ- 2103 почав змінювати напрямок руху ліворуч слід було керуватися технічними вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» ще рухався за ним, то водію автомобіля «NISSAN- ALMERA TINO» слід було керуватися технічними вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» вже виконував обгін в цій дорожній ситуації для відповіді на питання слід вказати відстань яка була між автомобілями у момент коли водій автомобіля BA3-2103 почав змінювати напрямок руху ліворуч.

Якщо водій автомобіля BA3 -2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» ще рухався за ним, то у разі відмови водія автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO» від зміни напрямку руху ліворуч, тобто у разі відповідності його дій вимогам п. 10.1 ПДРУ зіткнення виключалося.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» вже виконував обгін, водій автомобіля BA3-2103 мав технічну можливість запобігти зіткненню, діючи відповідно до технічних вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» ще рухався за ним, водій автомобіля BA3-2103 не мав технічної можливості уникнути ДТП діючи відповідно до технічних вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» вже виконував обгін в цій дорожній ситуації з технічної точки зору дії водія автомобіля BA3 -2103 невідповідні технічним вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху знаходилися в причинному зв`язку із ДТП.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» вже виконував обгін в цій дорожній ситуації для відповіді на питання відносно водія автомобіля «NISSAN- ALMERA TINO», слід вказати відстань яка була між автомобілями у момент коли водій автомобіля BA3 -2103 почав змінювати напрямок руху ліворуч.

Якщо водій автомобіля BA3 -2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» ще рухався за ним, в діях водія автомобіля ВАЗ-2103 відсутні будь-які невідповідності вимогам ПДРУ, які б знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» ще рухався за ним, дії водія автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO» не відповідали вимогам п. 10.1 ПДРУ та знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв`язку із ДТП.

2.3. Відповідно до копії розписки ТОВ «Автосервіс-Лада» в особі директора ОСОБА_6 від 23.03.2016, автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться на території станції з метою ремонту (заміна правих дверей, ремонт заднього правого крила) підготовка та пофарбування вказаних деталей. Оплату у розмірі 18000 грн. гарантує ОСОБА_4 , який мешкає АДРЕСА_1 (паспорт НОМЕР_7 ). Вказана розписка містить підписи свідка ОСОБА_5 , директора ТОВ «Автосервіс-Лада» ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Між ОСОБА_3 та ТОВ «Ленкор» в особі директора ОСОБА_7 . 05.05.2016 року був укладений договір № 22, за яким замовник доручає, а експерт приймає на себе зобов`язання з виконання робіт щодо з`ясування вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження щодо оцінки шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, № 60, складеного 31.05.2016 року експертом ТОВ «Ленкор» ОСОБА_7 , вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, спричиненого власнику автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП склала 26047,98 грн.

За надання послуг з проведення автотоварознавчого дослідження зі з`ясування вартості матеріальної шкоди на підставі договору № 22 від 05.05.2016 року ОСОБА_3 на користь ТОВ «Ленкор» сплачено 550 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №168 від 31.05.2016 року.

2.4. Згідно із відповіддю Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області №5034111/35-2020 від 10.02.2020, наданої на виконання ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22.01.2020, суду повідомлено, що:

- відповідно до «журналу видачі талонів № 4 Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області» інв. № 56 , 24.03.2016 гр. ОСОБА_4. було видано талон-повідомлення № 278 про прийняття заяви, про що свідчать записи в талоні-корінці;

- відповідно до відомостей інформаційно-телекомунікаційної системи інформаційного порталу Національної поліції України гр. ОСОБА_4 звертався до Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області із заявою про ДТП 24.03.2016.

Згідно з копією відповіді ПрАТ «СК «АСКО ДС» № 1305 від 19.11.2019 щодо ДТП 23.03.2016 за участю автомобіля NISSAN ALMERA д/н НОМЕР_1 та автомобіля ВАЗ 2103 д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 повідомлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СК «АСКО ДС» згідно поліса страхування №АІ/5968746 від 30.04.2015. Клієнт ОСОБА_4 з заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «АСКО ДС» не звертався. Клієнт ОСОБА_4 з письмовим повідомленням про ДТП до ПрАТ «СК «АСКО ДС» у встановлений строк не звертався. Клієнт ОСОБА_4 у телефонній бесіді з представником страхової компанії провину у ДТП не визнавав, у складеному європротоколі з провиною не погодився. Клієнт ОСОБА_3 з заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «АСКО ДС» до теперішнього часу не звертався.

З відповіді ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» №1383 від 04.12.2019, наданої на виконання ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.12.2019, вбачається, що ОСОБА_3 24.03.2016 року, тобто в строк, передбачений Законом, надав ПрАТ "СК АСКО ДС" повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, та пояснення обставин події, що має ознаки страхового випадку - ДТП 23.03.2016 року. ОСОБА_4 до ПрАТ "СК АСКО ДС" із заявою про виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 за шкоду, завдану внаслідок ДТП 23.03.2016 року, не звертався.

Стосовно викладеного в ухвалі від 03.12.2019 року третього питання про те, чи виникло у ПрАТ "СК АСКО ДС" зобов`язання виплатити ОСОБА_3 страхове відшкодування, зазначено, що згода водіїв щодо обставин ДТП відсутня, тобто учасниками події не дотримання вимог п. 33.2 ст. 33 Закону №1961, які приписують умови для складання "європротоколу". Окремо зазначено, що у страховика цивільно-правової відповідальності (ПрАТ "СК АСКО ДС") був обмежений у часі обов`язок з виплати страхового відшкодування потерпілому, але при цьому однією з причин відмови у виплаті страховою відшкодування згідно п.37.1.4. ст. 37 Закону №1961 є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У разі подання такої заяви в майбутньому скоріше за все буде відмовлено у виплаті на підставі п. 37.1.4. ст. 37 Закону № 1961, при цьому цей нормативний акт не містить підстав для визнання поважними причин пропуску річного строку для подання заяви про виплату страхового відшкодування.

28 травня 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» надіслало на адресу ОСОБА_3 лист, в якому у відповідь на його заяву про виплату страхового відшкодування повідомило, що ОСОБА_4 заявив, що винним у настанні ДТП себе не вважає. У зв`язку із цим, для визнання ДТП між сторонами страховим випадком необхідна постанова суду про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності. Отже, відсутні законні підстави здійснити виплату страхового відшкодування, але у разі надходження постанови суду про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, питання про виплату страхового відшкодування буде переглянуте.

2.5. У постанові Верховного Суду від 25.09.2019 по цій справі, висновки в якій є обов`язковими для суду в силу вимог ч. 5 ст. 411 ЦПК України, зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували: чи застрахована відповідальність відповідача як власника транспортного засобу; чи позивач звертався до страховика за виплатою страхового відшкодування; чи не відшкодована позивачу шкода за рахунок страхової компанії та, у такому випадку, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика; чи страховик відмовився від здійснення страхової виплати та чи є підстави звільнення страховика від обов`язку з виплати страхового відшкодування. Від встановлення зазначених обставин залежить наявність у справі підстав для покладення обов`язку з відшкодування шкоди на позивача повністю або в частині.

Крім того, у вищевказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок щодо наявності у позивача підстав вимагати відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження його автомобіля.

3. Релевантні джерела права

3.1. Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками визнаються, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

3.2. Згідно із приміткою до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

3.3. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із статтею 33 вищевказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Відповідно до статті 36 вищевказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до статті 37 вищевказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;.

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

3.4. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц вказано, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

3.5. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 по справі № 308/3162/15-ц вказано, що за змістом пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та примітки до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого.

Крім того, у вищевказаній постанові вказано, що виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону № 1961-IV. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що відмова страховика у виплаті страхового відшкодування на підставі відсутності в діях особи ознак вини у пошкодженні іншого транспортного засобу не ґрунтується на жодній із передбачених статтею 37 Закону № 1961-IV підстав та не враховує оформлення учасниками спільного повідомлення про ДТП.

3.6. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 (із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001) вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В п. 5, 9 вищевказаної Постанови вказано, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. На підставі аналізу вищеописаних письмових доказів суд приходить до висновку про те, що саме з вини відповідача було завдано шкоди транспортному засобу, який знаходиться у власності позивача.

По-перше, це підтверджується висновком експерта від 08.06.2017 року №19/113/9-1/91е, де експерт із урахуванням показань свідків прийшов до висновку про невідповідність дій відповідача Правилам дорожнього руху. Суд враховує, що у висновку експерта викладено декілька варіантів механізму ДТП, проте суд вважає більш достовірним той механізм, який базується не тільки на показаннях одного з водіїв, а й на показаннях свідків.

По-друге, у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 по цій справі, висновки в якій є обов`язковими для суду в силу вимог ч. 5 ст. 411 ЦПК України, зазначено, що суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок щодо наявності у позивача підстав вимагати відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження його автомобіля.

Посилання представника відповідача на схему розташування транспортних засобів, яка відображена у повідомленні водіїв про ДТП, є неспроможними, адже на цій схемі не вказано «прив`язки» осей вказаних транспортних засобів по ширині проїжджої частини. Тобто, з цієї схеми неможливо зрозуміти на якій відстані від країв проїзної частини та на якій смузі руху знаходилися транспортні засоби.

4.2. Стосовно наявності станом на час розгляду справи підстав для стягнення майнової шкоди саме з відповідача суд зазначає наступне.

З вищенаведених доказів вбачається, що обидва учасники ДТП склали повідомлення про ДТП і після цього ОСОБА_3 24.03.2016 року, тобто в строк, передбачений Законом, надав ПрАТ "СК АСКО ДС" повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, та пояснення обставин події, що має ознаки страхового випадку.

Пізніше, у відповідь на звернення ОСОБА_3 щодо виплати страхового відшкодування, ПрАТ "СК АСКО ДС" повідомило, що у зв`язку із невизнанням вини з боку ОСОБА_4 , немає підстав для здійснення страхового відшкодування.

На думку суду, вищевказаний висновок страхової компанії є безпідставним, адже виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відмова страховика у виплаті страхового відшкодування на підставі відсутності в діях особи ознак вини у пошкодженні іншого транспортного засобу не ґрунтується на жодній із передбачених статтею 37 цього Закону підстав та не враховує оформлення учасниками спільного повідомлення про ДТП. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 по справі № 308/3162/15-ц.

При цьому, як видно зі змісту та форми спільного повідомлення про ДТП, у ньому немає графи, де один з учасників має визнати свою вину. У самому повідомленні чітко визначено, що воно має бути підписано обома водіями і що воно не є визнанням відповідальності, а є коротким звітом про особливості та обставини, які прискорять врегулювання претензій.

На підставі системного аналізу статей 33, 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд приходить до висновку про те, що в разі якщо водії склали спільне повідомлення про ДТП і один з них звернувся до страховика з метою отримання страхового відшкодування, то страховик має прийняти рішення про виплату такого відшкодування або про відмову у виплаті такого відшкодування з передбачених статтею 37 цього Закону підстав.

В даному випадку страховик відмовив у здійсненні страхового відшкодування з непередбачених Законом підстав. У зв`язку із цим позивач має право оскаржити таке рішення (дію) страховика в судовому порядку або повторно звернутися до страховика із вимогою вирішити питання про виплату страхового відшкодування чи відмовити у його виплаті із урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду, та із посиланням на конкретні обставини, передбачені статтею 37 вищевказаного Закону.

При цьому, з урахуванням вимог закону та обставин цієї справи, суд не може самостійно шукати та вказувати законні підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Це обґрунтовується наступним.

По-перше, в такому випадку суд фактично перебере на себе функції страховика, який так і не вказав законних підстав для відмови у здійсненні відшкодування. Внаслідок цього суд позбавить позивача права на страхове відшкодування без відповідного волевиявлення страховика, тобто без настання обставин, які передбачені в п. 37.2 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

По-друге, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях про те, на якій саме підставі страховик міг би відмовити у здійсненні страхового відшкодування та чи відмовить він у здійсненні страхового відшкодування взагалі.

По-третє, як видно зі змісту статей 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмова у здійсненні страхового відшкодування є правом, а не обов`язком страховика, яке реалізується у формі рішення. Саме в цьому рішенні або у повідомленні про нього страховик повинен навести підстави для відмови у здійсненні виплати.

І нарешті по-четверте, зі змісту листа страховика, який було надіслано позивачу 28.05.2020, вбачається, що страховик готовий переглянути питання про виплату страхового відшкодування в разі наявності судового рішення про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. При цьому, в даному судовому рішенні вирішено питання про наявність вини у діях відповідача щодо завдання шкоди майну позивача.

З урахуванням вищевикладеного, а також із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у справах № 755/18006/15-ц та № 308/3162/15-ц, суд вважає, що звернення позивача із цим позовом в частині відшкодування майнової шкоди є передчасним. Відмова страховика від здійснення страхової виплати не ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку із чим немає підстав стверджувати, що у страховика станом на час розгляду справи не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування з підстав, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди належить відмовити. При цьому позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду із подібним позовом з інших підстав, зокрема в разі отримання від страховика відмови у здійсненні страхового відшкодування з передбачених статтею 37 вищевказаного Закону підстав.

4.3. Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди суд перш за все зазначає, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає обов`язку страховика відшкодовувати моральну шкоду, завдану потерпілому внаслідок пошкодження його майна. Отже, вирішення вимог про стягнення моральної шкоди в даному випадку є необхідним, адже моральну шкоду внаслідок пошкодження майна має відшкодовувати особа, яка є винною у завданні майнової шкоди.

Звернувшись з вимогою про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., позивач вказав, що спричинена моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та пошкодженням його майна. Аналогічні пояснення надав позивач в судових засіданнях під час розгляду справи.

Суд вважає вказані доводи обґрунтованими та погоджується з тим, що позивачу була спричинена моральна шкода відповідачем. На думку суду, будь-яка нормально реагуюча людина зазнає моральної шкоди внаслідок раптового пошкодження її майна. В даному випадку був пошкоджений автомобіль позивача, тобто річ, яка є цінною та яку власник регулярно використовує у повсякденному житті. Це однозначно призвело до душевних страждань позивача та викликало хвилювання з приводу необхідності відновлення цієї речі.

Визначаючи розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що позивачем не надано детального обґрунтування обставин, з яких він виходив під час визначення розміру моральної шкоди в сумі 5000 грн., суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На думку суду, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом).

Представник відповідача в судовому засіданні 10.06.2020 вказав, що він не заявляє будь-яких судових витрат до відшкодування, тобто не просить їх відшкодовувати.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №0.0.588558588.1 від 21.07.2016 про сплату судового збору в сумі 551,20 грн., квитанцією №14 від 16.02.2017 в сумі 607,21 грн., квитанцією № 51 від 06.03.2017 в сумі 605,43 грн., що загальною сумою становить 1763,84 грн.

Суд враховує те, що задоволено 06,44 % відсотків позовних вимог (2000,00 від 31047,98 складає 06,44 %).

1763,84 грн. х 06,44 % = 113,59 грн. Саме таку суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , місце проживання: АДРЕСА_3 , моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 113 (сто тринадцять) грн. 59 коп.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження рішення продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 11 червня 2020 року.

Суддя Д.Б. Баронін