Провадження № 2/344/932/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретарів Орнат Л.І., Осадцої М.З.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Івано-Франківська міська рада, за участі Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась в суд із наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що з 09 липня 2013 року знаходилась з ним у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 березня 2016 року розірвано. В шлюбі у сторін народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення суду про розірвання шлюбу дитину залишено на проживанні з матір`ю. Відповідач покинув сім`ю та переїхав проживати до батьків. Він не бере і не брав участі у вихованні дитини, не провідує дочку, не цікавиться здоров`ям дитини. Морально та матеріально дочку не підтримує. Позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Утриманням ОСОБА_5 займається теперішній чоловік позивача. З метою забезпеченням прав та законних інтересів дитини, позивач просить суд позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 .

У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачем з дитиною спілкувався. Потім спілкування припинилось з ініціативи колишньої дружини. На даний час дитина за сприянням матері не бажає йти із ним на контакт.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судове засідання 25 червня 2020 року не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У судовому засіданні 27 лютого 2020 року позов не визнала із посиланням на висновок органу опіки та піклування.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні надала покази в яких вказала, що є сусідкою ОСОБА_1 . ОСОБА_7 бачила тільки влітку 2019 року. Після чого малолітню ОСОБА_8 бачила тільки з матір`ю ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні надав покази, зазначивши, що є сусідом ОСОБА_1 . ОСОБА_11 бачив в останнє літом 2019 року, коли той приходив з`ясовувати питання щодо аліментів.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні надала покази в яких вказала, що ОСОБА_13 участі у вихованні дочки ОСОБА_5 не брав. Дитину утримують ОСОБА_9 та ОСОБА_14 . Дитина біологічного батька не пам`ятає. ОСОБА_15 дочку не утримує. Юля на ОСОБА_7 реагує болісно.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, представника органу опіки та піклування, покази свідків, судом встановлено наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 липня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про народження, виданого повторно серії НОМЕР_1 від 09 липня 2019 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина ОСОБА_4 зареєстрована та проживає з матір`ю ОСОБА_16 та її чоловіком ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_1 . У помешканні проживають також їх спільні діти: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У квартирі створені належні житлово-побутові умови проживання, що підтверджується актами обстеження від 28 грудня 2017 року та 24 червня 2019 року.

Відповідно до довідки ТзОВ «Благо-ІФ» від № 494 від 29 липня 2019 року ОСОБА_1 працює на посаді архітектора з 27 жовтня 2017 року, на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до інформації КДНЗ № 24 «Котигорошко» від 25 червня 2019 року № 44, ОСОБА_4 комунікабельна та емоційно позитивна, має багато друзів. Вихованням дитини займається мама та її чоловік ОСОБА_20 , вони вчасно приводять та забирають дитину з дошкільного закладу, беруть активну участь в освітній діяльності закладу. ОСОБА_3 жодного разу в садок не з`являвся, не відвідує батьківські збори, дитячі свята тощо. Згідно з результатами психодіагностичного обстеження, проведеного практичним психологом дошкільного закладу, Юлія активна, урівноважена та життєрадісна дитина. Невротичних реакцій у дитини не спостерігається. Дівчинка доглянута і забезпечена увагою з боку матері та її чоловіка. Під час бесіди з дівчинкою про сім`ю, ОСОБА_21 з ніжністю та любов`ю розповідає про маму та батька (чоловіка ОСОБА_22 ). В сім`ї, у якій живе дівчинка, їй комфортно і там панує сприятливий психологічний клімат для неї.

В своїй позовній заяві позивач зазначила підставу позбавлення батьківських прав відповідача те, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Орган опіки та піклування у своєму висновку вказує на недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо стосовно дитини ОСОБА_4 .

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами виникали конфлікти, які негативно вплинули на відносини між батьком та дитиною.

Враховуючи вік дитини, та те що вона проживає з позивачем, її думка про батька формується матір`ю.

Також із висновку органу опіки та піклування вбачається що в рамках процедури медіації між сторонами були проведені спільні зустрічі, на одній з яких вони підписали договори про проведення медіації та обговорили спірні питання, щодо яких хотіли досягнути домовленостей. Наведене свідчить що відповідач вживає заходи щодо відновлення спілкування з дочкою та вирішення конфліктів з позивачем.

Вирішуючи спір по суті суд виходить із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дочки, позивачем не надано.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які після розірвання шлюбу не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

За вказаних обставин, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 166 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 247, 259, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Івано-Франківська міська рада, за участі Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк апеляційного оскарження рішення суду обчислюється з урахуванням вимог п. 3 Розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 02 липня 2020 року.