Справа № 203/151/20
Провадження № 2/0182/1506/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.06.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Нагаєвої Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

14.01.2020 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Вона з 2012 по 2014 роки роки проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 . Він є батьком її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі виконавчого листа № 182/305/2017, виданого 10.04.2017 року, згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду від 30.03.2017 року з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання дочки у розмірі 2000 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку з невиконанням обов`язку зі сплати аліментів, за відповідачем за період 19.01.2017 року по 31.12.2019 року рахується заборгованість у розмірі 70 839 грн., що підтверджується довідкою виконавчої служби від 09.01.2020 року за № 8/2429.

Окрім заборгованості по сплаті аліментів вона вважає, що має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за 2019 рік в сумі 7302 грн.

За таких підстав звернулася до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів за період з 19.01.2017 року по 31.12.2019 року у розмірі 70 839 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 19.01.2017 року по 31.12.2019 року у розмірі 7302 грн.

Ухвалою про відкриття провадження від 31.03.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу та третій особі був наданий строк 15 днів з дня отримання ними такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

Копію зазначеної ухвали з доданими до неї документами було направлено відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання (а.с. 10), у відповідності до вимог ч. 9 ст. 28 ЦПК України.

До суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не вручений у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 22). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

На підставі виконавчого листа № 182/305/17, виданого 10.04.2017 року, згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду від 30.03.2017 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 2000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6).

Відповідач допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам проведеним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) А.М. Максименко, згідно якого за період з 19.01.2017 року по 31.12.2019 року нараховано в твердій грошовій сумі 70 839,00 грн. заборгованість по аліментам по виконавчому листу № 182/305/17 (а.с. 7).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно вимог ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 3,4 ст. 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Частинами першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки аліменти на користь позивача вже стягнуті рішенням суду, то повторному стягненню вони не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Так, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закона України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.8 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позивачем не доведено, що існує спір щодо розміру заборгованості за аліментами, який визначений державним виконавцем, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів, то суд зазначає наступне.

Так, стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Згідно із ч.1ст.196 СК Україниу разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов`язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми сімейного права, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року справа № 572/1762/15-ц містить висновки про відступлення від висновків , які викладені в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року та в наступних постановах того ж суду, щодо застосування ст. 196 СК України.

Так, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду пеня за прострочення сплати аліментів згідно з положеннямист. 196 СК України, має розраховуватися виходячи з таких вимог закону.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Устатті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першоїстатті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

З матеріалів справи і зокрема, розрахунку державного виконавця вбачається, що за період за період з 19.01.2017 року по 31.12.2019 року за відповідачем нараховано заборгованість по аліментам в твердій грошовій сумі 70 839,00 грн. по виконавчому листу № 182/305/17

Отже, виходячи з цих обставин справи, наведених вимог закону, суд, приходить до висновку, що розмір пені у визначеному позивачем розмірі 7302,00 грн. підлягає стягненню у повному обсязі, оскільки не перевищує 100 відсотків заборгованості, яка утворилась за визначений позивачем період.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим позов задовольнити частково та стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 7302,00 грн.

В частині стягнення заборгованості по аліментам слід відмовити.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. 196 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 128, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ), про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 182/305/17, виданим Нікопольським міськрайонний судом 10.04.2017 року в сумі 7302,00 грн. (сім тисяч триста дві грн. 00 коп.)

В іншому відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.)

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева