ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4659/17 Номер провадження 22-ц/814/1272/20Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

секретар Мисечко А.І.

імена (найменування) сторін:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_3

відповідач за зустрічним позовом: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, ухвалене 7 листопада 2018 року у складі судді Кривич Ж.О.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Виконавчий комітет Кремечуцької міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області про визнання нечинними та скасування декларацій, скасування державної реєстрації права власності, зобовязання знести за власний рахунок самочинну добудову до квартири

зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання нечинними та скасування декларацій, скасування державної реєстрації права власності, зобовязання привести квратиру до первісного стан,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати нечинними та скасувати декларацію про початок виконання будівельних робіт № ПТ 69 від 13 лютого 2017 року та декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності серії ПТ № НОМЕР_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , що проведена державним реєстратором виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Коршенко Л.В. 30.05.2016 року, номер запису 14773097; зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести за власний рахунок самочинну добудову до квартири АДРЕСА_1 , з мансардним поверхом загальною площею 154,8 кв.м.

В обгартування заявлених вимог вказував, що відповідачам належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . Наприкінці 2013 року вони здійснили самочинну добудову до неї з мансардним поверхом загальною площею 154,8 кв.м.

Вважає добудову самочинною та такою, що підлягає знесенню. Внаслідок самочинної прибудови вся тала та дощова вода з даху відповідачів виливається до його подвір`я, а іноді й до квартири.

Зазначав, що самочинне будівництво було вчинено до подання декларації про початок виконання робіт, а в ході його проведення було змінено геометричні межі забудови та вчинено будівництво мансардного поверху.

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати декларацію про початок виконання будівельних робіт № ПТ 92 та декларацію про готовність до експлуатації обєкта серії НОМЕР_2 , видані ОСОБА_1 , щодо реконструкції квартири АДРЕСА_2 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру; зобов`язати ОСОБА_1 привести в первісний стан вказану квартиру, шляхом знесення добудови до неї та паркану, який огороджує дану квартиру.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що суміжним власником ОСОБА_1 протиправно було здійснено добудову до належної йому на праві власності квартири, яка виходить за існуючі раніше межі, без надання відповідного дозволу на виділення земельної ділянки для її будівництва та є самочинною. Вважає, що декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації ОСОБА_1 отримані незаконно, а збудований паркан порушує його право на користування земельною ділянкою, яка перебуває в їх спільному користуванні.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, що позивачами за первинним та зустрічним позовами не доведено обставин, на які вони посилались як на обґрунтування своїх вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Зокрема посилається на те, що відповідачі здійснили самочинно прибудову до належної їм квартири за відсутності затвердженого проекту прибудови (реконструкції) спірної квартири, проекту землевиділення, дозволу на будівництво (реконструкцію) та погоджень з відповідними органами. Вважає, що спірна прибудова порушує його права, як співвласника та створює перешкоди у користуванні будинком та прилеглою територією, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення місцевого суду в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання нечинними та скасування декларацій, скасування державної реєстрації права власності, зобовязання привести квратиру до первісного стан сторонами не оскаржувалось, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням ХХІ сесії Кременчуцької міської ради від 26.06.2012 р. передано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у приватну власність квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим він був знятий з балансу УГЖЕП «Автозаводське».

Прибудинкова земельна ділянка знаходиться в спільному користуванні власників та відноситься до земель комунальної власності.

Сторонами по справі як власниками належних їм квартир здійснені реконструкції останніх.

Як вбачається із нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 , останній надав згоду ОСОБА_2 на прибудову, на умовах які йому відомі, до квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 лютого 2015 року про поділ спільного майна подружжя за ОСОБА_3 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 154,8 кв.м., житловою площею 102,6 кв.м., яке на даний час є чинним.

На підставі вказаного рішення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на вказану квартиру.

03 березня 2017 року ОСОБА_3 подав декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, об`єкт: реконструкція квартири АДРЕСА_1 . Декларація була зареєстрована Держархбудінспекцією України.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підставою реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру зазначено вказане судове рішення та декларація про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІ категорії складності серії НОМЕР_3 від 28.03.2017 року.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Відповідно до п. 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру. У разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації. (п.п. 18-19 Порядку№ 461 від 13.04.2011 року).

Стаття 393 ЦК України, у якій ідеться про те, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, заявляючи вимогу про визнання нечинним та скасування декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, ОСОБА_1 фактично заявив вимогу до органу державної влади, яким є Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області.

При цьому, вказаний орган не був залучений у справі в якості відповідача. Залучення його до справи у якості третьої особи не відповідає його дійсному процесуальному статусу.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Дані роз`яснення наведені в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Звертаючись до суду з позовом, заявник повинен чітко зазначити спосіб захисту, якого він вимагає, та яке право він вважає порушеним, невизнаним чи оспорюваним, чітко вказати ким порушені його права та в чому полягає порушення.

Вирішення спору за відсутності усіх належних відповідачів є порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Правильним є і висновок місцевого суду про недоведеність вимог ОСОБА_1 в частині необхідності знесення самочинної добудови до квартири.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним вимогам, позивач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що здійснення відповідачами самочинного будівництва порушило його права та інтереси.

Саме по собі посилання на висновок експертизи, проведеної в іншій справі під час вирішення іншого спору, не може вважатися належним та допустимим доказом.

Питання про знесення самочинного будівництва урегульовано ст. 376 ЦК України та роз`яснено в Постанові Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України», з яких вбачається, що такий спосіб захисту як знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише у разі, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо врегулювання та притягнення винної особи до відповідальності.

Крім того, при розгляді справ з вимогами про знесення самочинного будівництва повинна проводитись відповідна будівельно-технічна експертиза, яка, крім іншого визначає конструктивні елементи самочинного будівництва, підлягаючі знесенню.

По даній справі така експертиза не проводилась, позаяк позивачем не ініціювалось питання про її проведення.

Натомість, з позовних вимог останнього вбачається, що ним поставлено питання про знесення всієї квартири як об`єкту самочинного будівництва, а не лише здійснених до неї забудов. Разом з цим, позивачем фактично не доведено, що знесення спірної будівлі є єдиним можливим способом поновлення його прав.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до вимоги здійснити переоцінку вже наявних та досліджених судом першої інстанції доказів та фактів.

Незгода апелянта з оцінкою судом першої інстанції доказів, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Докази, надані позивачем, є вочевидь недостатніми для висновку про необхідність знесення самочинного будівництва, здійсненого відповідачами, що стало підставою для суду першої інстанції відмовити у задоволенні його позовних вимог.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 7 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Л.М. Хіль