КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6281/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020року місто Київ

справа № 761/30210/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Юзькової О.Л., повний текст рішення складено 29 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», третя особа: ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила:

зобов`язати ПАТ «Київенерго» здійснити відключення від електропостачання об`єкт, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ПАТ «Київенерго» здійснити демонтаж комплексної трансформаторної підстанції за адресою: АДРЕСА_1.

В мотивування вимог посилалася на те, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером: :85:269:0013, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказувала на те, що невдовзі після набуття права власності на вказану земельну ділянку вона дізналась про те, що на цій земельній ділянці розміщена комплексна трансформаторна підстанція через яку ПАТ «Київенерго» підключено будівлю, що розміщена на земельній ділянці до постачання електроенергії.

Зазначала, що свого дозволу на укладення договору про надання послуг електропостачання до даної території вона не надавала, а тому звернуласядо ПАТ «Київенерго» з проханням здійснити відключення, проте, ПАТ «Київенерго» листом від 20 листопада 2017 року повідомило про відсутність договірних відносин між ними та позивачем, а тому відсутні підстави для проведення відключення об`єкта.

Посилалася на те, що як стало їй відомо, підстанція була влаштована у зв`язку із дозволом на виконання будівельних робіт на вказаній земельній ділянці - будівництва житлового будинку, але цей дозвіл в подальшому скасовано, тому вважає відмову ПАТ «Київенерго» від здійснення відключення електропостачання об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 порушенням її прав, як власника земельної ділянки.

РішеннямШевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, просила рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що судом першої інстанції не досліджено належним чином всіх доказів, які містяться в матеріалах справи, не надано оцінку обґрунтуванням та аргументам на підтвердження своєї правової позиції позивача.

Вказувала на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що знаходження на земельній ділянці, яка належить позивачу комплексної трансформаторної підстанції обмежує право останньої на користування земельною ділянкою так як трансформаторні підстанції згідно із законодавством України повинні перебувати в охоронній зоні об`єктів енергетики і до такої зони застосовується ряд обмежень.

Зазначала, що суд першої інстанції не надав оцінку тому, що на момент укладання договорів електропостачання власник, який був на той момент - ОСОБА_4 заперечував проти встанови комплексної трансформаторної підстанції навіть звернувся до поліції, оскільки не було належних повноважень на укладення таких договорів у ОСОБА_3 , отже не було узгоджено при будівництві розміщення комплексної трансформаторної підстанції, через яку ПАТ «Київенерго» підключило будівлю.

Посилалася на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що місце розташування трансформаторної підстанції не відповідає проектній документації та не погоджене Департаментом містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації відповідно до існуючих кадастрових планів меж земельних ділянок довкола, оскільки всі попередні зареєстровані декларації, що відносилися до об`єкта будівництва скасовано.

14 квітня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду від відповідача ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представникпозивача доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ПАТ «Київенерго» та третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для його задоволення та того, щопозивачем не було доведено що сторона договору про постачання електричної енергії - ПАТ «Київенерго» або його правонаступник «ПрАТ «ДЕТЕК Київськи електромережі» були ініціаторами встановлення КТП та відповідно до чинного законодавства України мають право здійснювати його демонтаж.

Проте колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновкомсуду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині прав і обов`язків необхідних для здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії місцевим (локальним) електричним мережам, в тому числі і в частині використання ліцензій та тарифів виданих та встановлених для ПАТ «Київенерго».

Як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передав безоплатно у власність ОСОБА_1 , а остання прийняла в дар земельну ділянку НОМЕР_5, загальною площею 0,1000 га, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 з кадастровим номером - :85 :269 : 0013 .

ОСОБА_5 набув у власність вказану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02 листопада 2012 року від ОСОБА_4 .

Позивач вказувала на те, що невдовзі після набуття права власності на земельну ділянку, вона дізналася, що на ній розміщена комплексна трансформаторна підстанція (КТП), через яку ПАТ «Київенерго» підключено будівлю, яка розташована на цій земельній ділянці до постачання електроенергії. Зазначала, що вона згоду на розміщення підстанції на її земельній ділянці не надавала, не укладала договору на постачання електроенергії, а тому, зважаючи на те, що відповідачі відмовляються відключити об`єкт розташований за адресою: АДРЕСА_1 від електропостачання, вона, як власник майна змушена звернутися до суду з даним позовом.

З матеріалів справи вбачається, на 08 грудня 2011 року між ОСОБА_3 та власником спірної земельної ділянки ОСОБА_4 укладено інвестиційний договір №1 з метою будівництва комплексу - будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного договору у ОСОБА_3 виникло право користування спірною земельною ділянкою.

04 липня 2011 року між ПАТ «Київенерго» та фізичною особою ОСОБА_6 було укладено договір про постачання електричної енергії №42258, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об`єктами споживача згідно з умовами даного договору та додатків до договору, що є його невід`ємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід`ємною частиною.

Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності електроустановок споживача.

Приєднана та дозволена потужність у точці підключення визначена в додатку «Перелік об'єктів споживача».

Згідно з п.9.4 вказаного договору договір набирає чинності з дня його підписання та укладається на строк до 31 грудня 2011 року. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірваний або змінений за ініціативою будь - якої сторони у порядку, передбаченому законодавством України.

Як вбачається з додатку №4А до договору від 04 липня 2011 року №42258, до переліку об'єктів споживача ФО ОСОБА_3 відносяться - будівельний майданчик (реконструкція) по АДРЕСА_1 .

24 травня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві замовнику будівництва багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 була видана декларація на початок виконання будівельних робіт № КС 4.

06 серпня 2012 року між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_3 укладено договір №17518/46920/77587 про приєднання до електричних мереж, за умовами якого ПАТ «Київенерго» здійснює приєднання та підключення електроустановок замовника до своїх електричних мереж після виконання замовником за власний рахунок відповідних робіт, зазначених у п. 1.1. договору.

10 серпня 2015 року між ПАТ «Київенерго» та ФО ОСОБА_3 складено акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є додатком №6 до договору від 04 липня 2011 року № 42258, в якому зазначено, що КТП 8173 (комплексна трансформаторна підстанція), яка знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 перебуває на балансі ФО ОСОБА_3 .

Як вбачається з листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 17 серпня 2017 року за №073-7556 Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві зареєструвала замовникам будівництва - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 декларацію про початок виконання будівельних робіт на об`єкт «Будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1 за № КВ75 від 14 березня 2013 року та серед іншого декларацію про готовність об`єкта до експлуатації на зазначений об`єкт за № КВ94 від 30 січня 2015 року.

Наказом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва №222 від 06липня 2017 року реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт за № КВ75 та декларацію про готовність об'єкта до експлуатації на зазначений об'єкт за № КВ94 скасовано.

Так, згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, як це визначено ст.316 ЦК України.

Власникові, за ч.1 ст.317 ЦК України належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, за приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Представник позивача зазначала, що договори на постачання електричної енергії укладались саме у зв`язку із отриманням дозволу на виконання будівельних робіт, який скасовано, отже власник земельної ділянки має право користуватись та володіти власністю на свій розсуд і вимагати усунення перешкод здійснення таких прав.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.25 Закону України «Про електроенергетику» споживачі електричної енергії мають право, зокрема, на приєднання та підключення до електричної мережі, за умови виконання правил приєднання електроустановок до електричних мереж.

Відповідно до ч.1 ст.26 вказаного Закону споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що електропостачання об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється відповідно до умов договору щодо постачання електричної енергії, укладеного між ПАТ «Київенерго» та третьою особою ОСОБА_3 .

Вказаний договір є чинний та недійсним у встановленому порядку не визнавався.

При цьому, договірні відносини між позивачем та ПАТ «Київенерго», правонаступником якого єПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» відсутні.

Як вбачається з довідки ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» від 03 січня 2019 року №01/1/08-22 останнє підтвердило, що на балансі ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», яке є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині електропостачання, знаходяться кабельні лінії 10 кВ, розташовані за адресою: АДРЕСА_1. КТП-8173, розташоване за адресою : АДРЕСА_1 на балансіПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» не перебуває (а.с.87).

З інформації, яка зазначена у акті розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 10 серпня 2015 року, який є додатком №6 до договору від 04 липня 2011 року №42258 вбачається, що КТП 8173, яка знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 перебуває на балансі ФО ОСОБА_3 .

Отже, виходячи з вищевказаних доказів, судом встановлено, що ПАТ «Київенерго» та ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», яке є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині постачання електричної енергії не є власником КТП 8173, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак у останнього відсутні повноваження на демонтаж КТП.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Частиною 2 ст.51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов'язок визначати коло відповідачіву справі,предмет та підстави позову.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про зобов`язання здійснити відключення від електропостачання об`єкт, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та здійснити демонтаж комплексної трансформаторної підстанції за вказаною адресою пред`являла вимоги до ПАТ «Київенерго», правонаступником якого в частині постачання електричної енергії є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі».

Проте позивач у ході розгляду справи у суді першої інстанції не зверталася до суду з клопотанням про залучення до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_3 з яким ПАТ «Київенерго» уклало договір на постачання електричної енергії до спірної земельної ділянки та на балансі якого перебуває КТП 8173, яка знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та яку просить демонтувати ОСОБА_1 .

При цьому, суд першої інстанції позбавлений права самостійно замінити неналежного відповідача на належного або залучити його в якості співвідповідача.

А тому, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

На наведене вище суд першої інстанції уваги не звернув.

Оскільки, суб'єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, а в даній справі не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідачів, рішення суду підлягає скасуванню, оскільки в такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й її процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та про ухвалення нового про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», третя особа: ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: