КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 359/10237/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6841/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Борця Є.О., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину вартості додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 в розмірі 19 301,04 грн. (а.с. 1-4).

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 05 лютого 1998 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який є дитиною з інвалідністю. Дитина хворіє плоскостопістю та деформацією стоп. У зв`язку з інвалідністю дитина потребує спеціальне ортопедичне взуття, постійний медичний догляд, відвідування додаткових гуртків, санаторно-курортного лікування, відвідування реабілітаційних центрів.

Зазначала, що у період з 29 жовтня 2018 року по 24 листопада 2018 року їхній син знаходився на санаторно-курортному лікуванні в клінічному санаторії імені Чкалова в місті Одеса, тому нею було придбано квитки на проїзд сина в розмірі 331,41 грн. та 175,85 грн. Також вона оздоровлювала дитину на морі, куди будо придбано квитки на суму 182,83 грн. та 128,98 грн. Також витратила 1405,00 грн. на придбання ортопедичного взуття, 7400,00 грн. на оплату курсу реабілітації ОСОБА_4 та 850,00 грн. на оплату стимуляційної електроміографії дитини. Крім того, ОСОБА_2 витратила 1068,00 грн. на придбання зошитів та підручників, 4600,00 грн. на придбання велосипеда, 6500,00 грн. на придбання планшета для вивчення дитиною іноземних мов та її навчання. Також зазначала, що ОСОБА_3 відвідує дитячу музичну школу по класу духових інструментів та потребує придбання саксофону. Вартість цього музичного інструменту становить 15 960,00 грн. Загальний розмір додаткових витрат на сина ОСОБА_4 склав 38 602,07 грн. Ця обставина свідчить про те, що у ОСОБА_5 виникло зобов`язання компенсувати позивачу половину додаткових витрат на дитину в розмірі 19 301,04 грн., проте, відповідач ухиляється від добровільного виконання вказаного грошового зобов`язання.

ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що стягнення з нього додаткових витрат на дитину у розмірі 19 301,04 грн. є необґрунтованим. Вказував, що не визнає позов, оскільки витрати на придбання зошитів, велосипеда та планшета не відносяться до додаткових витрат на дитину. Крім того, з відповідача на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти не тільки на утримання сина ОСОБА_4 , а також на утримання дочки ОСОБА_3 , що становить 50% його доходу (а.с. 55-58).

ОСОБА_2 подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити (а.с. 83).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину в розмірі 11 373,91 грн. У задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину в більшому розмірі ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 669,55 грн. (а.с. 141-145).

Не погодившись з рішенням міськрайонного суду, 26 березня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду запеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити (а.с. 161-170).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що з рішенням в частині відмови у стягненні витрат на саксофон погодився, проте, вважає, що суд допустив помилку у підрахунку витрат на квитки для проїзду дитини на санаторно-курортне лікування, оскільки правильною є сума 819,07 грн., а не 1 579,82 грн. Щодо мокасин зазначив, що відсутні докази на підтвердження того, що придбані мокасини є ортопедичними. Рахунок на оплату курсу реабілітації сина та акт про надані медичні послуги не доводять факту оплати цих послуг позивачем. Вважає, що придбання зошитів, велосипеда та планшета не викликано особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Також звертав увагу на те, що сума стягнення додаткових витрат на дитину перевищує 50% його заробітної плати, при цьому з нього утримуються аліменти на двох дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 лютого 1998 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07 квітня 2010 року (а.с. 10).

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/2 частки всіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття (а.с. 32).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2018 року розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 був зменшений з 1/2 частки до 1/4 частки всіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття (а.с. 33).

З витягу з історії хвороби № 448 ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології НАМН України» вбачається, що ОСОБА_3 має діагноз: верхній млявий моно парез зліва внаслідок перенесеної пологової травми зі стійкими руховими і трофічними змінами. Дисплазія сполучної тканини, вальгусна деформація стоп (а.с. 11-12).

Згідно довідки Бориспільського районного центру первинної медико-санітарної допомоги № 3 від 18 липня 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має діагноз плоскостопість; потребує ортопедичне взуття (а.с. 14).

З довідки Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. Костянтина Могилка від 30 листопада 2018 року № 379 вбачається, що ОСОБА_3 навчається в 2-Б класі з поглибленим вивченням іноземних мов (а.с. 31).

Згідно довідки Бориспільської дитячої музичної школи від 23 листопада 2018 року № 68 ОСОБА_3 навчається в музичній школі по класу духових інструментів (саксофон) (а.с. 34).

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України).

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно з актом про надані медичні послуги для пацієнта в МЦ «Лікарська практика» 12 квітня 2018 року ОСОБА_3 було надано і оплачено послугу «електроміографія стимуляційна» на суму 850,00 грн. У матеріалах справи також міститься протокол обстеження електроміографії ОСОБА_3 (а.с. 23, 87-89).

За затвердженою Бориспільським центром первинної медико-санітарної допомоги «Медамбулаторія ЗПСМ № 1» Індивідуальною програмою № 304/69 реабілітації дитини з інвалідністю, протоколом обстеження електронейроміографії (стимуляційної) МЦ «Лікарська практика», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 показано стаціонарне лікування - 2 рази на рік, амбулаторне лікування 2 рази на рік, санаторно-курортне лікування 1 раз на рік, електростимуляція та вітамінотерапія - курсами протягом 2017-2019 років (а.с. 85-89, 126).

Тому, колегія суддів погодилась із доводами позивачки про наявність медичних показань для проведення курсу лікувальної реабілітації за рахунком ТОВ «Центр реабілітації дитини «Вільний рух» від 07 травня 2018 року вартістю 7400 грн. і зобов`язання відповідача взяти участь у зазначених витратах в розмірі половини вартості цього курсу(а.с. 21).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач просила відшкодувати витрати на проїзд дитини, оскільки придбала сину ОСОБА_3 квитки для проїзду на санаторно-курортне лікування, на що витратила: 331,41 грн. (Київ-Одеса), 175,85 грн. (Одеса-Бориспіль), 128,98 грн. (Генічеськ-Київ), 182,83 грн. (Київ-Генічеськ), що в загальному становить 819,07 грн. (а.с. 28-30, 108-110).

Оскільки за медичним призначенням курсу індивідуальної реабілітації дитина з інвалідністю має показання санаторно-курортного лікування, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача половини суми витрат на квитки на проїзд дитини до місця санаторного лікування і у зворотньому напрямку (один раз на рік) у розмірі 1 579,82 грн. При цьому, колегія суддів врахувала, що позивачка не заявляла вимог про стягнення з відповідача половини вартості витрат на санаторно-курортне лікування дитини (а.с. 26-30).

На підтвердження витрат на придбання мокасин, придбаних як взуття для корекції стоп, позивач надала до суду товарний чек № 6193 та квитанцію про оплату, з яких вбачається, що взуття для корекції стоп коштують 750 грн. (а.с. 16).

З товарного чеку № 02 від 14 червня 2018 року вбачається, що дитині було придбано велосипед на суму 4 600,00 грн. (а.с. 22).

На підтвердження витрат на купівлю спеціальних зошитів та підручників для занять з вивчення іноземної мови для дитини позивач надала товарний чек № ELT-977386 від 22 квітня 2018 року на суму 388,00 грн. та витяг замовлення № 517 з квитанцією від 02 травня 2018 року на суму 680,00 грн. та вартість понесених витрат позивачки на придбання для дитини планшету на суму 6 500,00 грн. підтверджується квитанціями і платіжними документами (а.с. 17-19, 24-25).

Необхідність понесення вказаних витрат для проведення курсу реабілітації і особливостей розвитку дитини з інвалідністю обґрунтована наявними у справі доказами і медичними документами, розмір цих витрат, на думку суду апеляційної інстанції, є розумним і справедливим, а відповідач є особою працездатною та фінансово спроможною взяти участь у відшкодуванні половини цих витрат.

Позивач також просила стягнути з відповідача витрати на придбання саксофона, який коштує 15 960,00 грн. На підтвердження своїх вимог позивач надала копію рахунку на оплату № 1156 від 22 листопада 2018 року, який не може бути належним доказом витрат, оскільки не свідчить про його придбання. Крім того, позивач не заперечує того, що саксофон ще не придбала, а бажає його придбати для розвитку здібностей сина (а.с. 20).

Таким чином, колегія суддів погодилась з висновком суду, що витрати на придбання саксофона не підлягають стягненню з відповідача.

За своїм змістом вказані витрати не входять до складу аліментів на утримання дитини. Крім того, участь відповідача у додаткових витратах на дитину не перебуває в жодній залежності від виконання ОСОБА_2 зобов`язань по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_3 .

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 заявив, що витратив 6500,00 грн. на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції та 1057,20 грн. судового збору і 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу в апеляційному суді (а.с. 131-134, 154-160).

Судом першої інстанції стягнуто із позивачки на користь відповідача 2669,50 грн. (пропорційно до частини задоволених позовних вимог) понесених відповідачем витрат на правничу допомогу.

Позивачка рішення суду першої інстанції не оскаржувала.

Оскільки апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, понесені ним витрати 2000,00 грн. на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова