Справа № 466/2749/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«28» травня 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Глинської Д.Б.

з участю секретаря с/з Лань М.О.

за участі: заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

державного виконавця Ценюха Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михалевський Юрій Романович, на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ценюха Назарія Богдановича по виконавчому провадженні ВП №47918647, що полягає у не знятті арешту з майна боржника,

В С Т А Н О В И В :

13 квітня 2020 року на адресу суду поступила скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михалевський Юрій Романович, на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ценюха Назарія Богдановича по виконавчому провадженні ВП №47918647, що полягає у не знятті арешту з майна боржника.

В обґрунтування скарги заявник ОСОБА_1 зіслався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист з примусового виконання даного рішення.

Виконання зазначеного рішення здійснюється державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в межах виконавчого провадження ВП №47918647.

У березні 2020 року під час продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 він дізнався про те, що на зазначене нерухоме майно накладений арешт.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що вказане обтяження було накладене на підставі постанови про арешт майна боржника від 08.12.2015, що була винесена державним виконавцем Тагієвим С.В. по виконавчому провадженню ВП №47918647.

У відповідності до розрахунку заборгованості по аліментах від 04.03.2020, складеного державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ценюхом Н.Б. станом на 30.11.2019, а також станом на 29.02.2020 заборгованість по зазначеному виконавчому провадженню відсутня.

Із вказаного часу і по даний момент ним не прострочено жодного платежу.

Таким чином, державному виконавцю відомо, що у нього відсутня заборгованість із сплати періодичних платежів.

11 березня 2020 року він звернувся із заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням зняти арешт з майна. 30 березня 2020 року він отримав відповідь про відмову у знятті арешту без будь якого обґрунтування.

Зважаючи на те, що Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлений факт відсутності у нього будь якої заборгованості по зазначеному виконавчому провадженні, заходи примусового виконання, а саме арешт майна, повинні бути скасовані.

Оскільки в даному випадку наявні підстави для зняття арешту з нерухомого майна, бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ценюха Н.Б., яка полягає у не знятті такого обтяження, є незаконною та істотно порушує його право власності. У зв`язку з чим він звернувся до суду з даною скаргою з метою захисту свого порушеного права.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та представник заявника ОСОБА_2 скаргу підтримали з мотивів, які викладені у ній, просили її задовольнити.

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Ценюх Н.Б. в судовому засіданні пояснив, що станом на 31 квітня 2020 року у боржника ОСОБА_1 відсутня заборгованість по виконавчому провадженню. При постановленні судом рішення покладався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , державного виконавця Ценюха Н.Б., з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №466/2600/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 700 гривень щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 06 квітня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Тагієвим С.В. 22 червня 2015 року було винесено постанову ВП №47918647 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у справі №466/2600/15ц. 08 грудня 2015 року державним виконавцем Тагієвим С.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З розрахунку заборгованості по аліментах, який виданий державним виконавцем державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кіт В.Ю. від 25.05.2020 вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа №2/466/1360/15, виданого 26.06.2015 Шевченківським районним судом м. Львова, у боржника ОСОБА_1 відсутня заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст. 59 Закону).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Нормами ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що у боржника ОСОБА_1 відсутня заборгованість по виконавчому провадженні, а державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування постанови про арешт майна боржника, а це порушує права ОСОБА_1 як власника даного майна, а також з врахуванням того, що іншими учасниками процесу не надано доказів підставності арешту на даний час, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 258, 259, 260, 263, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ценюха Назарія Богдановича по виконавчому провадженні №47918647, що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , в тому числі з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що був накладений постановою від 08 грудня 2015 року.

Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ценюха Назарія Богдановича по виконавчому провадженні №47918647 зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , в тому числі з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 29 травня 2020 року.

Суддя Д. Б. Глинська