ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Харків

Справа № 635/4303/16-ц

Провадження № 22-ц/818/2747/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Каплоух Н.Б.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року, постановлену суддею Березовською І.В.,

у цивільній справі за позовом про визнання юридичного факту та поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поділ будинку АДРЕСА_1 як спільного майна подружжя та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації в розмірі 105600 грн і судових витрат в розмірі 9148,50 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 квітня 2017 року змінено. Встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу з 01 січня 2004 року по жовтень 2015 року. Зменшено розмір витрат на правову допомогу, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 з 6 000 грн до 3 858,40 грн та загальну суму з 9 148,50 грн до 7 006,90 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, вказані судові рішення залишені без змін.

Позивач через свого представника звернулася до суду з клопотанням про ухвалення додаткового рішення у справі у зв`язку з тим, що при виконанні судового рішення, а саме при реєстрації права власності на зазначене майно, у неї виникли труднощі. Так, через вступ у дію Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» найменування вулиці на якій розташоване спірне майно було змінене зі « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », а також згідно вимог реєстраційних органів БТІ, які реєструють право власності, у резолютивній частині рішення суду повинно бути прописано загальну та житлову площу нерухомого майна, стосовно якого було визнане право власності.

На підставі наведеного просила ухвалити додаткове рішення та вказати в резолютивній частині рішення «Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 50,6 кв.м., загальною площею 76,1 кв.м.».

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання юридичного факту та поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справа розглянута судом в межах заявлених позовних вимог, судом ухвалено рішення щодо всіх позовних вимог, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення. Не зазначення в резолютивній частині рішення площі житлової будинку та переіменування в подальшому назви в улиці, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, не є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити додаткове рішення у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що додаткове рішення, яке просив ухвалити позивач, стосується того ж самого майна та у тому ж самому розмірі, які були визначені в основному рішенні суду, тобто ухвалення такого рішення не змінило б суть основного рішення суду, розмір частин власності сторін, якими вони володіють, не змінилися б права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі та будь-які додаткові вимоги додатковим рішенням не розглядаються. З огляду на це вважає, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення є такою, що відповідає нормам законодавства, а ухвала суду є незаконною та такою, що перешкоджає позивачу виконати основне рішення суду та реалізувати свої конституційні права в частині реєстрації права власності на своє майно.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України до суду не надходило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції мотивував свою ухвалу тим, що судом було повно вирішено позов, тобто по суті та в межах заявлених вимог, а вимоги заяви не є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржувана ухвала відповідає.

Згідно ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до п.20 роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК 2004 року (ст. 270 ЦПК); воно не може змінити суті основного рішення або містити у собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Таким чином, способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення і додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, вичерпний перелік яких передбачений статтею 270 ЦПК України. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд має право відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що ухвалення додаткового рішення можливе судом за умови не ухвалення рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення.

Як цілком вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, позивачем у своєму позові було заявлено позовні вимоги про встановлення факту проживання, визнання права власності та стягнення грошової компенсації. Позовна вимога про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину будинку була розглянута в повній мірі й вирішена при постановленні рішення по справі (у тому формулюванні, у якому вона заявлялась). Зі змісту поданої заявником заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що позивач просить змінити назву вулиці, на якій розташований спірний будинок та доповнити рішення додатковими характеристиками будинку, зокрема, розмірами загальної та житлової площі. За таких умов підстави для ухвалення відповідно ст. 270 ЦПК України додаткового рішення відсутні. За таких умов позиція суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам чинного процесуального законодавства.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального законодавства, тобто постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п.2 ч.1 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 11 червня 2020 року