провадження № 22-ц/824/7218/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» про відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача 19 284 грн. на відшкодування завданих збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 квітня 2018 року між сторонами був укладений договір № 055818 банківського вкладу на суму 197 000 грн. строком на 12 місяців, тобто, по 05 квітня 2019 року із щомісячною виплатою процентів з розрахунку 16,5 % річних. 10 липня 2018 року відповідач порушив зобов`язання, в односторонньому порядку розірвав договір та припинив нараховувати та виплачувати проценти. Про розірвання договору відповідач не повідомив позивача та 30 липня 2018 року відмовився надавати копію рішення про дострокове розірвання. Після закінчення строку дії вкладу 05 квітня 2019 року відповідач повернув частину вкладу в сумі 186 392 грн. 46 коп., проте умисно не нарахував та не виплатив проценти по вкладу за період з 10 липня 2018 року по 05 квітня 2019 року в розмірі 19 284 грн., чим завдав збитків позивачу.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та постановити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач не надіслав їй копію відзиву на позов та додані до нього документи, а тому суд незаконно прийняв їх до уваги. Внаслідок службової недбалості суд фактично незаконно позбавив позивача права на подання до суду відповіді на відзив. Суд не з`ясував, що відповідач порушив умови договорів від 05 квітня 2018 року та 10 липня 2018 року в односторонньому порядку достроково розірвав укладені з позивачем договори, припинивши нарахування та виплату позивачу процентів по вкладу. Відповідач не повідомив позивача про дострокове розірвання договорів та не надіслав позивачу копію рішення правління. Суд не з`ясував, що після закінчення 05 квітня 2019 року терміну дії договору відповідач не повернув позивачу цього ж дня суму вкладу у розмірі 197 000 грн. Суд також не з`ясував, що протягом строку дії договору відповідач після 09 липня 2018 року не нараховував і не виплатив позивачу проценти у розмірі 19 284 грн. Не доведено також те, що листом від 09 липня 2018 року банк повідомив позивача про розірвання договорів від 05 квітня 2018 року, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання відповідачем та про отримання позивачем вказаного листа. Також у цьому листі не йдеться про розірвання договорів 10 липня 2018 року, а йдеться лише про наміри відповідача розірвати договори з 20 липня 2018 року у разі нез`явлення позивача 20 липня 2018 року у приміщенні банку в місті Києві. У матеріалах справи відсутні будь-які докази про закриття рахунків, відкритих у банку на ім`я позивача. Не доведено також і те, що після закінчення терміну дії договору позивачу було повернуто грошові кошти на загальну суму 197 358 грн. 46 коп. Позивач надала суду належні докази, які підтверджують факт порушення відповідачем умов договору банківського вкладу. Суд застосував лише одну частину ст. 22 ЦПК України, яка не підлягала застосуванню у даній справі. На думку позивача, проценти за депозитним договором є поняттям, тотожним доходам у відповідності до ст. 22 ЦК України, а поняття «збитки» є тотожним поняттю «упущена вигода» у відповідності до ст. 22 ЦК України. Суд не з`ясував, що саме відповідач порушив умови договору банківського вкладу та саме він несе відповідальність за порушення зобов`язання і повинен доводити відсутність своєї вини. Суд не застосував ст. 526, 610, 611, 623, 629, 631, 1166 ЦК України. Відповідач не довів правомірність розірвання укладеного з позивачем договору банківського вкладу. Відповідач не надав суду доказів неправомірних дій клієнта ОСОБА_1 , не довів порушення клієнтом вимог законодавства, за наслідками порушення яких 10 липня 2018 року було прийнято рішення про дострокове припинення договірних правовідносин з позивачем. Відповідач також не довів відсутність своєї вини за порушення договору банківського вкладу і за наслідки порушення договору.

У відзиві на апеляційну скаргу, який подано у встановлений апеляційним судом строк, АТ «Агропросперіс Банк» вказує на те, що позивач не виконала вимоги п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 вже тричі зверталася через Шевченківський районний суд міста Києва до АТ «Агропросперіс Банк» з вимогою про відшкодування збитків у розмірі 19 284 грн. Предмет та підстави позивача за вказаними заявами є однаковими. Відповідач просить суд застосувати до позивача та її представника заходи процесуального примусу у зв`язку із зловживанням процесуальними правами. Відповідач у повному обсязі повернув позивачу суму вкладу та донараховані проценти за депозитом, що відомо позивачу та підтверджується заявами на видачу готівки. Проценти за депозитом нараховані та отримані позивачем також у повному обсязі за період дії депозитного договору, тобто, з 05 квітня 2019 року до 10 липня 2019 року у сумі 6 810 грн. 46 коп. Позивач не оскаржує законне дострокове припинення відповідачем договору. Вимога позивача про нарахування процентів після 10 липня 2018 року є безпідставною, оскільки саме з вини позивача відповідач був вимушений достроково припинити дію договору у зв`язку з порушенням позивачем умов договору та законодавства. ОСОБА_2 за рахунок його власних коштів розміщено депозити на ім`я позивача та інших осіб за довіреностями, що свідчить про навмисне використання відповідача, як банківської установи, з боку позивача та його представника ОСОБА_2 для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом та не мають підтвердження джерел походження цих коштів. Позивачем не надано доказів неправомірних дій відповідача, які могли б спричинити збитки, не доказана наявність шкоди, не надані докази причинного зв`язку між протиправною поведінкою (яка відсутня) відповідача та шкодою. Матеріали справи містять документи, які відносяться до банківської таємниці. Позивач не надав суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги. В ухвалі судом необґрунтовано зазначено, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Сам позивач не вважає, що його права як споживача порушені, тому він не звертався до суду із позовом про захист прав споживачів із посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів». Крім того, вказаний закон звільняє споживачів від сплати судового збору лише при поданні позову. Відповідач направляв відзив на позовну заяву особисто позивачу на адресу, яка надана ним при укладенні договору, вказана в його паспорті та в реквізитах договору. Інші адреси позивача відповідачу не відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 05 квітня 2018 року між ПАТ «Агропросперіс Банк» та ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 було укладено договір № 055818 банківського вкладу фізичної особи «Класичний», за умовами якого банк відкрив вкладнику рахунок № НОМЕР_1 та прийняв на зберігання грошові кошти в розмірі 197 000 грн. на строк 12 місяців з 05 квітня 2018 року по 05 квітня 2019 року зі сплатою 16,5 % річних.

Пунктами 1.4, 2.3.1 договору передбачено, що з дня наступного за днем розміщення коштів на рахунок банк щомісячно нараховує та сплачує на поточний рахунок вкладника проценти із розрахунку 16,5 % річних з врахуванням умов, викладених в п. 4.2 Договору (а.с.2-3).

Листом від 09 липня 2018 року банк повідомив ОСОБА_1 про розірвання з 20 липня 2018 року договору № 055818 від 05 квітня 2018 року та договору банківського рахунку фізичної особи та закриття рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 за довіреністю № 901 від 27 липня 2016 року громадянином ОСОБА_2 (а.с.38).

Після закінчення терміну дії договору грошові кошти на загальну суму 197 358 грн. 46 коп. було повернуто ОСОБА_1 через ОСОБА_2 , що підтверджується заявами на видачу готівки (а.с.28-33).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів незаконність дій відповідача, які спричинили збитки, наявність причинно-наслідкового зв`язку між завданими збитками та діями з боку відповідача, які це спричинили. Окрім того, проценти за договором банківського вкладу не є поняттям, тотожним збиткам у відповідності до ст. 22 ЦК України.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу позовних вимог посилається на ст. 22, 611, 623, 631 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що банк в односторонньому порядку розірвав з нею договір банківського вкладу та припинив нарахування та виплату процентів. Про розірвання договору позивач не була повідомлена, копія рішення про розірвання договору їй не була надана. Відповідач не виплатив проценти за період з 10 липня 2018 року по 05 квітня 2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (в редакції, що діяла на момент дії договору банківського вкладу) суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (у тому числі встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені.

Судом встановлено, що договір банківського вкладу було укладено від імені ОСОБА_1 її представником ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності.

У матеріалах справи міститься скарга ОСОБА_2 від 02 липня 2018 року, в якій він зазначає, що кошти, які прийняв у нього банк 05 квітня 2018 року та 10 квітня 2018 року не належать ні ОСОБА_3 , ні іншим особам, а належать всі ці кошти особисто йому, він отримав всі ці кошти в «Таскомбанку» і має право на підставі законів України та на підставі нотаріальних довіреностей його довірителів використати свої кошти на власний розсуд і оформити депозитні вклад на ім`я ОСОБА_3 та на ім`я інших довірителів у будь-якій банківській установі (а.с.34).

Отже, від представника вкладника ОСОБА_1 банк отримав інформацію, що кошти, які були розміщені на її депозитному рахунку належать не їй, а її представнику, а, отже, у банку, як у суб`єкта первинного фінансового моніторингу обґрунтовано виник сумнів стосовно того, що вкладник виступає від власного імені.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Листом від 09 липня 2018 року ПАТ «Агропросперіс Банк» повідомив ОСОБА_1 про припинення з нею ділових відносин, розірвання договорів банківського вкладу та банківського рахунку та закриття рахунків, відкритих на її ім`я за довіреністю громадянином ОСОБА_2 . У листі зазначено, що ОСОБА_1 у термін до 20 липня 2018 року може звернутися до банку для отримання коштів з нарахованими відсотками. У разі неявки ОСОБА_1 у банк до 20 липня 2018 року договори вважатимуться розірваними з цієї дати, кошти будуть обліковуватися у банку до її звернення без нарахування відсотків (а.с.38).

Таким чином, розриваючи достроково договір банківського вкладу відповідач діяв у межах чинного законодавства та його діями в цій частині не були порушені права ОСОБА_1 , за захистом яких вона звернулася до суду.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 1060, ч. 1 ст. 1061 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У листі від 09 липня 2018 року ПАТ «Агропросперіс Банк» вказував на те, що у разі неявки ОСОБА_1 у банк до 20 липня 2018 року договори вважатимуться розірваними з цієї дати, кошти будуть обліковуватися у банку до її звернення без нарахування відсотків.

Отже, договір банківського вкладу вважається розірваним банком з 20 липня 2018 року та з цього часу у відповідача припинилося зобов`язання нараховувати відсотки позивачу за укладеним між сторонами договором.

Проте, банк виплатив вкладнику проценти за договором по 10 липня 2018 року включно, тоді як вони підлягали нарахування по 20 липня 2018 року включно. За таких обставин, на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню з банку проценти за період з 11 липня 2018 року по 20 липня 2018 року. Розмір процентів за вказаний період без врахування податків та інших обов`язкових платежів становитиме 890 грн. 55 коп. ((197 000*16,5 %)/365)*10).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач не надіслав їй копію відзиву на позов та додані до нього документи, а тому суд незаконно прийняв їх до уваги.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач надсилав ОСОБА_1 копію відзиву на позов на адресу, яка зазначена у договорі банківського вкладу, як адреса реєстрації, так і фактична адреса позивача (а.с.43).

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Агропросперіс Банк» просив застосувати до ОСОБА_1 та її представника заходи процесуального примусу у зв`язку із зловживанням процесуальними правами, оскільки ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 вже тричі зверталися через Шевченківський районний суд міста Києва до АТ «Агропросперіс Банк» з вимогою про відшкодування збитків у розмірі 19 284 грн. Предмет та підстави позивача за вказаними заявами є однаковими.

Статтями 44, 143, 144 ЦПК України передбачено випадки, у яких дії учасників справи можуть бути визнані як зловживання процесуальними правами, підстави і порядок застосування заходів процесуального примусу та їх види.

Однак, у межах розгляду даної цивільної справи апеляційним судом не встановлено зловживання позивачем та його представником процесуальними правами.

Що стосується доводів відповідача щодо безпідставного звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», то дане питання вирішувалося апеляційним судом під час відкриття апеляційного провадження і за наслідками його розгляду постановлено ухвалу, яка набрала законної сили.

Крім того, ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів». Оскільки правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ними договору банківського вкладу і позивач вважає, що її права порушені відповідачем, на неї поширюється ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Верховний Суд у своїй постанові від 08 серпня 2018 року у справі № 520/6013/17 вказав, що звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки в суді першої інстанції (при пред`явленні позову), а й на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір на загальну суму 1 921 грн. Позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме на 4,6 %. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 88 грн. 37 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» про відшкодування збитків задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк», місце знаходження - вул. Дегтярівська, 27-Т (Літера А), м. Київ, ідентифікаційний код 35590956, на користь ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проценти за договором № 055818 банківського вкладу від 05 квітня 2018 року за період з 11 липня 2018 року по 20 липня 2018 року у розмірі 890 (вісімсот дев`яносто) гривень, 55 копійок без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» у дохід держави судовий збір у розмірі 88 (вісімдесят вісім) гривень, 37 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 01 червня 2020 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.