Провадження № 2/761/578/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Сівосі І.А.,

за участі:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, в порядку поділу майна подружжя,

в с т а н о в и в :

В серпні 2018р. позивач ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-7 т. 1) до відповідачки ОСОБА_4 в якому просив суд, з урахуванням поданих заяв про збільшення позовних вимог, уточнення позовних вимог (а.с. 125-131, 174-180 т. 2) просив суд:

- стягнути з відповідачки на свою користь 120000,0 дол. США та 732447,0 грн.; судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1995р., який було розірвано за рішенням суду.

За час перебування у шлюбі сторонами було набуто та заощаджено 240000,0 дол. США, які зберігались готівкою у відповідачки, а також позивачу стало відомо, що після розірвання шлюбу відповідачкою було отримано грошову винагороду за роботу та послуги, які нею були виконані під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Зазначені грошові кошти були витрачені відповідачкою на придбання нерухомого майна та придбання транспортного засобу автомобіля «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 .

Під час розгляду цивільної справи № 761/12529/17, щодо поділу майна подружжя, позивачу стало відомо про витрачання відповідачкою спільних коштів подружжя та придбання транспортного засобу. Оскільки, на час отримання зазначених відомостей, вже сплинули процесуальні строки, визначені ст. 49 ЦПК України, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, оскільки в досудовому порядку відповідачка відмовляється надати позивачу половину готівкових коштів та сплатити йому компенсацію половини вартості придбаного нею автомобіля, в порядку ст. ст. 60, 68-71 СК України, ст. 368 ЦК України, він просив суд позов задовольнити.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

04 грудня 2018р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 75-79 т.1), в якому відповідачка проти позову заперечила, зазначивши що набуття і наявність у подружжя готівкових коштів у сумі в розмірі 240000,0 дол. США, вже було предметом розгляду цивільної справи № 761/12529/17, та не встановлено існування цих коштів. Також відповідачка зазначала, що спір між подружжям щодо поділу спільного майна подружжя вже вирішувався під час розгляду судами цивільних справ № № 761/12529/17, 761/29113/14-ц. Щодо придбання транспортного засобу, то автомобіль було придбано після розірвання шлюбу між сторонами і не за спільні грошові кошти.

Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, наведених у відзиві на позов, просив суд залишити позов без задоволення, у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивач і відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, з 18 листопада 1995р., який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва по цивільній справі № 761/10617/14-ц, яке набрало законної сили.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України (ст. 22 КпШС України), майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об`єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов`язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що за час перебування у шлюбі сторонами було набуто та заощаджено 240000,0 дол. США, які зберігались готівкою у відповідачки, а також позивачу стало відомо, що після розірвання шлюбу відповідачкою було отримано грошову винагороду за роботу та послуги, які нею були виконані під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Зазначені грошові кошти були витрачені відповідачкою на придбання нерухомого майна та придбання транспортного засобу автомобіля «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 , а тому з відповідачки слід стягнути половину готівкових коштів у розмірі 120000,0 дол. США та компенсацію половини вартості придбаного нею автомобіля, у розмірі 732447,0 грн., в порядку поділу майна подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016р. по цивільній справі № 761/29113/14-ц, позов ОСОБА_3 задоволено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано спільною сумісною власністю подружжя спірне майно та виділено ОСОБА_3 зі спільної сумісної власності подружжя: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , мотоцикл без бокового причепа марки «ВМW», 2010р. випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; виділено ОСОБА_4 зі спільної сумісної власності подружжя: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , автомобіль марки «Volvo», модель S60, 2010р. випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ; стянуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості спільного майна у розмірі 11946,0 дол. США, шо станом на 25 січня 2016р. становить 296141,34 грн.; визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_3 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2016р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано спільною сумісною власністю подружжя спірне майно та виділено ОСОБА_4 зі спільної сумісної власності подружжя: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Volvo», модель S60, 2010р. випуску; виділено ОСОБА_3 із спільної сумісної; власності подружжя: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та мотоцикл без бокового причепа, марки «ВМW», 2010р. випуску. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості спільного сумісного майна у розмірі 14027,0 дол. США. Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_4 . У решті позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016р. касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2016р. скасовано, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016р. залишено без змін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018р. по цивільній справі № 761/12529/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ нерухомого майна та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною частковою власністю та поділ рухомого майна, яке набрало законної сили, відмовлено в повному обсязі в задоволенні первісного і зустрічного позовів.

Зазначеним рішенням суду, було встановлено, що доводи ОСОБА_3 про існування грошових коштів (240000,0 дол. США), придбання нерухомості саме за рахунок коштів заощаджених подружжям, в період шлюбу і їх заволодіння ОСОБА_4 , а також твердження останнього щодо неможливості ОСОБА_4 підтвердити власними доходами за 2016-2017рр. оплату вартості придбаних нею у ці роки об`єктів не знайшли свого підтвердження протягом розгляду справи в суді. При цьому судом було встановлено, що за свідченнями самої ОСОБА_4 значну частину коштів нею було отримано в борг, що також підтверджено свідченнями допитаного в якості свідка ОСОБА_6 , який, зокрема зазначив, що був поручителем при отриманні вказаних коштів.

Показання ж свідків з боку ОСОБА_3 про існування позичених ним у інших осіб коштів та інших коштів, судом були оцінені критично, оскільки жодним чином не підтверджують обставин зберігання вказаних коштів у квартирі сторін та їх заволодіння ОСОБА_4 , а також використання саме їх при розрахунку за придбані спірні об`єкти нерухомості.

Так, рішеннями Шевченківського районного суду м. Києва у цивільних справах № 761/29113/14-ц, № 761/12529/17, були вирішені питання сторін про обсяг спільного майна подружжя та про його поділ між сторонами.

В свою чергу, при розгляді даної цивільної справи позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів про наявність заощаджених коштів подружжя за період шлюбу, як, і не було надано доказів, що відповідачкою було придбано автомобіль за спільні кошти подружжя.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача, доводи сторони відповідача та факти встановлені у рішеннях по вищезазначеним цивільним справам, не були спростовані належними і допустимими доказами.

Відповідно до правових позицій та висновків, які були висловлені Верховним Судом України в постановах по справах: № 6-612цс15 від 01 липня 2015р., № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015р., № 6-241цс15 від 16 грудня 2015р., №6-801цс16 від 07 вересня 2016р. №6-846цс16 від 12 жовтня 2016р., № 6-1568цс16 від 07 грудня 2016р., № 6-399цс17 від 05 квітня 2017р. належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вище наведенні правові позиції, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. Так посилання, сторони позивача на підтвердження наявності грошових коштів готівкою, не були підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки поданою стороною позивача доказ - відповідний електронний носій був виготовлений самою стороною позивача, при цьому суд не може здійснити перевірку внесення змін та редагування відповідних аудіо файлів, як і ідентифікувати особу, голос якої записаний на цей носій. Крім того, також протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було доведено належними і допустимими доказами, що придбання відповідачкою автомобіля «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 було здійснено за спільні кошти подружжя.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачки не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 22, 29 КпШС України; ст. ст. 57, 60, 65, 68-70, 72 СК України; ст. ст. 15, 368 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. за № 11, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення грошових коштів, в порядку поділу майна подружжя - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зазначені вище процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду складено 03 червня 2020р.

Суддя: