РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року

м. Рівне

Справа № 2-20/11

Провадження № 22-ц/4815/546/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

божник ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

стягувач Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія

«Укрфінстандарт»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 лютого 2020 року у складі судді Кушніра О. Г., постановлену в м. Здолбунів Рівненської області о 16 годині 07 хвилин, повний текст ухвали складено 24 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. В обґрунтування заяви вказувало на необхідність заміни сторони стягувача Акціонерного товариства «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області про стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості на його правонаступника відповідно до укладеного договору факторингу ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт».

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 лютого 2020 року заяву задоволено. Замінено стягувача Акціонерне товариство «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців (Артема), 37-41, пов.6 оф.42, ) у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 травня 2012 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2012 року, про солідарне стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0 від 27 березня 2008 року в сумі 74122 доларів США 29 центів, що еквівалентно 592229 грн. 68 коп., 26494 грн. 24 коп. неустойки та 1820 грн. судових витрат.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована передбаченим законом правом суду у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження замінити таку сторону її правонаступником на підставі поданої заяви, та обгрунтована належними і достовірними доказами на підтвердження факту переходу права вимоги до боржників за кредитним договором від первісного стягувача Банку до його правонаступника заявника на підставі укладеного договору факторингу.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом не враховано, що первісний кредитор АТ «УкрСиббанк» втратив право пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-20/11 від 07.08.2012 року щодо ОСОБА_2 втратив 15.06.2018 року, адже саме ця дата вказана в ухвалі суду від 19 лютого 2018 року про видачу дубліката виконавчого листа від 07.08.2012 року. Додає, що на дату укладення Договору факторингу № 143 23.09.2019 року дане право було втрачене первісним стягувачем з причин прострочення подання, судові рішення щодо поновлення строків на подання даного виконавчого листа у справі відсутні. Вважає, що у зв`язку з цим відсутні юридичні підстави для виникнення правовідносин між первісним та новим кредитором про передачу даного права вимоги. Стверджує, що оскільки боржник ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, то на нього не можуть покладатися будь-які обов`язки та не може бути відкрито виконавче провадження щодо нього у майбутньому, зокрема і будь-яким правонаступником (в тому числі і з підстав пропущення строку подання виконавчого листа № 2-20/11 від 07.08.2012р.). Первісний стягувач АТ «УкрСиббанк», надавши претензію в спадкову справу 07.06.2018 року до спадкоємців у встановлені законом строки на всю суму вимог та утриманням від дій стосовно заміни боржника ОСОБА_2 на його спадкоємців у виконавчому провадженні по справі № 2-20/11 та не подаючи до виконання виконавчого листа від 07.08.2012 року у термін до 15.06.2018 року, по суті здійснив свою волю щодо вибору способу стягнення заборгованості по кредитному договору (у спосіб надання претензії до спадкоємців у спадкову справу). Вказує, що місцевим судом не було взято до уваги наявність у спадковій справі чинної законної претензії до спадкоємців ОСОБА_2 по погашенню всієї суми зобов`язання за кредитним договором (передача прав по якому і відбулась по договору факторингу), яка включає і суму зобов`язання, стягнуту судовим рішенням у даній справі. Крім того, в матеріалах справи відсутній Акт приймання-передачі документів кредитної справи та процесуальних документів. Наполягає на тому, що у нового кредитора відсутні оригінали кредитного договору, договору забезпечення, рішень суду першої та апеляційної інстанції, оригінали виконавчих листів, які є правовою підставою для звернення до органів виконавчої служби за примусовим виконанням рішення суду. Акцентує у вагу на тому, що у спадковій справі № 51/2018 містяться претензії ще двох кредиторів: КП «Здолбунівкомуненергія» і ПАТ «Рівнегаз», які разом із АТ «УкрСиббанк» є кредиторами однієї черги і мають рівні права щодо погашення заборгованості спадкоємцями ОСОБА_2 .. З наведених міркувань просить скасувати оскаржувану ухвалу суду і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про заміну сторони виконавчого провадження.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 травня 2012 року, зміненим у частині стягнення неустойки рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 74122, 29 долари США, що еквівалентно 592 229 грн. 68 коп., та неустойку на загальну суму 26 494 грн. 24 коп., а також судові витрати в сумі 1820 грн. (а.с.154-156, 220-222 т.1).

На виконання рішення суду 07 серпня 2012 року видано два виконавчі документи, за якими відкрито виконавче провадження.

Як вбачається з повідомлення головного державного виконавця Здолбунівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Владімірової А. О., виконавче провадження №52601877 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу на суму 620543,92 грн. перебувало на виконанні у Рівненському міському відділі ДВС, а виконавче провадження №47035806 стосовно ОСОБА_4 В. закінчене 18 червня 2018 року в порядку п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із смертю боржника.

23 вересня 2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» укладено договір факторингу №143, за умовами якого було переуступлено право вимоги за кредитним договором №0 від 27 березня 2008 року щодо позичальника ОСОБА_2 ..

Відповідно до частин 1, 2 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Частиною 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, оскільки без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Таким чином, договір факторингу, який наданий заявником до заяви про заміну сторони виконавчого провадження, а також наявність невиконаного судового рішення боржником ОСОБА_1 є необхідними та достатніми обставинами, які в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження» слугують підставою для заміни сторони виконавчого провадження кредитора.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник просить замінити його на стягувача у виконавчому листі, строк пред`явлення якого минув, апеляційним судом відхиляються з огляду на положення ст. 433 ЦПК УКраїни, яка передбачає, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Покликання апеляційної скарги на те, що суду не було представлено доказів (актів приймання-передачі прав) переходу права вимоги від Банку до нового кредитора ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», як на підставу скасування оскаржуваної ухвали, апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки суперечать матеріалам справи.

Так, до заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» долучено копію договору факторингу №143 від 23 вересня 2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», за умовами якого було переуступлено право вимоги за кредитним договором №0 від 27 березня 2008 року щодо позичальника ОСОБА_2 , і за яким заявник став єдиним власником всіх прав вимоги за кредитними договорами, включаючи договір про надання кредиту, і всіх прав вимоги за забезпечувальними договорами. Вказаний договір набрав чинності з моменту підписанні, і саме з цього моменту майнові права, як і право вимоги, вважаються переданими покупцю ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт». До заяви також долучено Акту приймання-передачі права вимоги від 23 вересня 2019 року, наказ №1/02-15 від 15 лютого 2017 року про призначення ОСОБА_5 директором ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та інші прошиті та скріплені печаткою, підтверджені підписом останнього із зазначенням загальної кількості документів і дати такого засвідчення. Будь-яких доказів, які б ставили під сумнів відповідність поданих заявником копій документів їх оригіналам суду не надано і ним не здобуто.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Гордійчук С. О.