ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ України

01 липня 2020 року

м. Харків

Справа № 646/83/20

Провадження № 22-ц/818/3070/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевського О.М.

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «ЧУГУЄВО-БАБЧАНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 16 березня 2020 року, постановлене суддею Єжовим В.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «ЧУГУЄВО-БАБЧАНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати незаконним, його звільнення з посади заступника директора ДП "ЧУГУЄВО- БАБЧАНСЬКИЙ ЛІСГОСП" і поновити на роботі..

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював за трудовим договором з 11 жовтня 2019 року. В порушення положень Конституції України та КЗпП України позивач був звільнений у період тимчасової непрацездатності, що підтверджується лікарняним листом, його звільнено без отримання пояснень відсутності на роботі, надані впродовж непрацездатності пояснення знаходження на лікарняному не взяти до уваги, відповідачем не проведено розрахунок при звільненні не видана трудова книжка, наказ про звільнення підписаний особою яка не мала відповідних повноважень на звільнення заступників директора.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 16 березня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора Державного підприємства «ЧУГУЄВО-БАБЧАНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» на підставі наказу про звільнення № 199-К від 06.11.2019.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника директора Державного підприємства «ЧУГУЄВО-БАБЧАНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО».

Стягнуто з Державного підприємства «ЧУГУЄВО-БАБЧАНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» на користь держави суму судового збору в розмірі 840,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ДП «ЧУГУЄВО-БАБЧАНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» просить рішення суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, постановлене з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Скарга містить посилання на те, що дії ОСОБА_2 по зверненню до суду за захистом трудових прав є безпідставним, оскільки, позивачеві добре відомо, що його звільнили за прогули із 28.10.2019 року по 05.11.2019 року, а не за 06.11.2019 року.

При цьому, відповідних доказів на підтвердження поважності причин не з`явлення на робоче місце в період із 28.10.19 по 05.11.19 позивач ні роботодавцеві, ні суду першої інстанції не надав та умисно не вказав ці відомості у своєму позові, тобто приховав від суду обставини, які мають істотне значення для вирішення справи.

11.10.2019 року позивача було прийнято на посаду заступника директора відповідача.

Із 28.10.2019 року позивач не з`явився на роботу, про поважність причин не повідомив та припинив з`являтись на роботу та виконувати посадові обов`язки.

У зв`язку із наведеним 28.10.19 ст. інспектором з кадрів відповідача було подано рапорт про те, що позивач не з`явився на роботу 28.10.19, про що відповідачем було складено відповідний акт.

Аналогічні порушення трудової дисципліни з боку позивача мали місце із 28.10.2019 року у робочі дні до 05.11.19, що також належним чином актувалось відповідачем.

Крім цього, 21.12.19 ст. інспектором з кадрів було подано доповідну записку, згідно якої 21.12.19 за адресою відповідача з`явився позивач з вимогою допустити до робочого місця, однак останнього було повідомлено, що його звільнено та, при цьому, позивач відмовився надавати пояснення на питання ст. інспектора з кадрів про причини неповідомлення позивача про лікарняний, а також про інші причини відсутності на роботі без поважних причин.

05.11.2019 року відповідачем отримано Повідомлення Первинної профспілкової організації ДП «Чугуєво-Бабаївське лісове господарство» про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 від 05.11.19 № 10.

Згідно листа від 06.11.19 за № 06.01-30/1362 Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства зазначило, що не заперечує проти звільнення ОСОБА_1 при умові дотримання вимог чинного законодавства.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими, а звернення до суду за захистом непорушених прав із завідомо необгрунтованим позовом є зловживанням процесуальними правами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що докази по справі вказують на відсутність у особи яка підписала наказ про звільнення заступника директора відповідних повноважень.

Матеріали справи не містять належних та достовірних доказів відсутності на роботі та наявності в діях дисциплінарного проступку, що стали підставою для звільнення відповідно до п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Матеріали справи містять належні та достовірні докази звільнення працівника без отримання пояснень відсутності на робочому місті та у період його тимчасової непрацездатності.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого з ініціативи роботодавця, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися в користь працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ст.79 цього кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 3 ст. 40 КЗпП України заборонено звільняти працівників у період тимчасової непрацездатності.

Судовим розглядом встановлено, що позивач був звільнений з посади заступника директора Державного підприємства «ЧУГУЄВО-БАБЧАНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО», згідно наказу № 199-К від 06 листопада 2019 року.

Листком непрацездатності серія НОМЕР_1 підтверджується знаходження позивача на лікарняному з 06 листопада 2019 року.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 « Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП ( 322-08 ) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

З протоколу допиту свідка від 14.11.2019 ЄРДР №000 Слідчим СВ Основ`янського відділу поліції ГУ НП в Харківській області вбачається, що відповідач звертався до поліції з заявою про розшук працівника за для отримання письмових доказів підстав відсутності працівника на роботі та надавши пояснення позивач 14.11.2019, повідомив, що знаходиться на лікарняному.

18.11.2019 зареєстрована заява позивача Начальнику Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, як органу який контролює та узгоджує рішення про прийняття та звільнення зам директора лісгоспу, про знаходження на лікарняному.

21.12.2019, в день наступний за закінченням лікарняного, позивач, належним чином з`явився на підприємство, де був недопущений до робочого місця, та отримав копію наказ про звільнення п.4 ст.40 КЗпП України. Відповідач Трудову книжку працівнику не видав, розрахунок не провів. Відповідачем складено акт про не допуск працівника на робоче місце, через звільнення позивача з 06 листопада 2019 року.

21.12.2019 позивач отримав від відповідача, складений 21.12.2019 лист на ім`я позивача з додатком копії наказу про звільнення та акту про не допуск працівника на робоче місце, висунув пропозицій отримання звільненим працівником розрахунку по звільненні, отримання трудової книжки, надання пояснень поважності відсутності працівника на робочому місці на день звільнення.

За правилами ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Проте, матеріали справи не містять доказів про відмову у наданні письмових пояснень.

ОСОБА_1 не було надано можливості висловити своє бачення ситуації, що склалася, надати пояснення.

Таким чином, позивачем надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх доводів щодо поважності причин відсутності на роботі, а також порушень відповідачем трудового законодавства при його звільненні.

Питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом першої інстанції не розглядалось, оскільки суду не було надано довідку про розмір середнього заробітку під час перебування ОСОБА_1 на посаді заступника директора ДП "Чугуєво-Бабаївське лісове господарство".

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом першої інстанції рішення і не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення, тому колегія суддів їх відхиляє.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «ЧУГУЄВО-БАБЧАНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, які продовжуються на строк карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції «COVID-19», може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повне текст постанови складено 01 липня 2020 року.