Провадження № 2/522/1738/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.

за участі помічника судді - Ткаченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди. В подальшому після збільшення позовних вимог в остаточній редакції позову сторона позивача просила стягнути з ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди у розмірі 145 570, 00 грн. (43 160,00 грн. + 102 410, 00 грн.).

В обґрунтуванні позову зазначено, що 19.10.1996 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, після її смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 були її чоловік ОСОБА_1 та донька померлої ОСОБА_4 , яка відмовилась від спадщини на користь свого сина - онука ОСОБА_3 ОСОБА_2 .. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину.

За твердженням сторони позивача в зв`язку з перешкодами, здійсненими ОСОБА_2 у реалізації прав ОСОБА_1 як спадкоємця та власника частини квартири ОСОБА_1 не мав можливості вселитись в квартиру, через що звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом про вселення. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 10.12.2014 року по справі №522/19193/14-ц було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю 1/2 частиною квартири. 10.02.2016 року ОСОБА_1 був вселений в квартиру в порядку виконання рішення суду.

За твердженнями позивача, через неправомірні дії відповідача ОСОБА_1 тривалий період з 25.07.2011 року по 10.02.2016 р. не мав можливості користуватись належною йому на праві власності часткою квартири. Вказаний період квартира була у користуванні ОСОБА_2 , який на думку позивача неправомірно, без узгодження з іншими співвласниками квартири, не маючи на це жодних прав передав вказану квартиру для тимчасового проживання стороннім особам. За вказаний період відповідач та тимчасові мешканці не проводили оплату житлово-комунальних платежів, в зв`язку з чим виникли борги у розмірі: борг за електропостачання - 34 000, 00 грн.; борг за водопостачання - 560, 00 грн.; за теплопостачання - 1 900,00 грн.; інші борги 6 700,00 грн..

У зв`язку з наявністю вказаної заборгованості квартира була відключена від електропостачання, водопостачання та теплопостачання. Після вселення у квартиру представником позивача було оплачено заборгованість, яка виникла в результаті користування квартирою іншим співвласником. Крім того, представник позивача стверджує, що за вказаний період квартира була приведена до нежитлового та антисанітарного стану, та на момент пред`явлення позову потребує відновлювального ремонту, який позивач на підставі проведеної оцінки оцінив у 102 410, 00 грн., яку також просив стягнути із відповідача ОСОБА_2 ..

Рух справи у суді

Позовна заява надійшла до канцелярії Приморського районного суду міста Одеса 08 вересня 2016 року. Ухвалою суду від 15 вересня 2016 року позов залишено без руху та надано час стороні позивача на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 03.10.2016 року було відкрите провадження у справі та судове засідання було призначене на 22.11.2016 року.

Представниками відповідача, не погоджуючись з ухвалою суду про відкриття провадження у справі, було подано апеляційну скаргу. За результатами розгляду апеляційної скарги ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.05.2017 року ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2016 року була скасована, справа направлена до Приморського районного суду міста Одеси для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 29.05.2017 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди була повернута позивачу для подання до належного суду.

Не погоджуючись з ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 29.05.2017 року представником позивача була подана апеляція, за результати розгляду якої ухвалою апеляційного суду від 28.09.2017 року скасована ухвала Приморського районного суду міста Одеси від 29.05.2017 року, справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд.

Справа надійшла до Приморського районного суду міста Одеси в провадження судді Тарасова А.В. та ухвалою від 13.10.2017 року справа була направлена до Верховного суду України для визначення підсудності.

08.12.2017 року Верховний Суд України прийняв Ухвалу, якою відмовив у визначенні підсудності, та цивільна справа була повернута до Приморського районного суду м. Одеси.

На підставі Рішення Першої Дисциплінарної плати Вищої ради правосуддя №3943/1дп/15-17 від 07.12.2017 року до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати у відношенні судді Тарасова А.В. було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 22.12.2017 року (суддя ОСОБА_5) позовна заява ОСОБА_2 була залишена без руху.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 13.02.2018 року цивільна справа направлена до Верховного суду України для визначення підсудності, оскілки, зі слів представників сторін, позивач та відповідач є громадянами України, які постійно проживають за кордоном, а саме в Німеччині.

Верховний суд ухвалою від 12.03.2018 року відмовив у визначенні підсудності, у зв`язку з тим, що відсутні докази проживання однієї із сторін за межами України.

Матеріали цивільної справи повернулися до суду першої інстанції 11.07.2018 року.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року № 901/0/15-18 про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 16 від 04.04.2018 року, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Справа надійшла до судді Домусчі Л.В..

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19 липня 2018 року було залишено без руху позову заяву ОСОБА_1 та надано 10 денний строк для усунення недоліків. При цьому суд виходив з того, що як вбачається з матеріалів справи, представники сторін наполягають на тому, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають в Німеччині.

Сторонами було надано відомості про проживання позивача та відповідача за межами України, через що ухвалою суду від 19.10.2018 року справа була направлена до Верховного суду для визначення підсудності.

Верховний суд ухвалою від 05.12.2018 року підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди визначив за Приморським районним судом м. Одеси (т.1, а.с.181).

Матеріали цивільної справи були повернуті до Приморського районного суду м. Одеси 17.12.2018 року та були отримання суддею 26.12.2018 року.

Ухвалою суду від 09 січня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в загальному позовному порядку.

У зв`язку з неявкою сторін 25.02.2020 року розгляд справи відкладено на 22.04.2020 року.

До суду 22.04.2019 року було подано відзив на позов представника відповідача (т.1, а.с.195-217).

Розгляд справи 22.04.2019 року був відкладений на 03.06.2019 року з наданням стороні позивача строку на подання відповіді на позов.

У підготовчому засіданні 03.06.2019 року представником позивача - адвокатом Сухецькою С.М. було подано клопотання про витребування доказів, а саме з ПАТ «Одесаобленерго» Центральний РЕМ, дані щодо розміру нарахувань та оплати за користування електроенергією у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , за період з 25.07.2011 р. по сьогоднішній день; з КП «Теплопостачання міста Одеси» дані щодо розміру нарахувань та оплати за централізоване опалення та постачання гарячої води у квартирі за адресою АДРЕСА_3 , за період з 25.07.2011 р. по сьогоднішній день; з Управління «Водозбут» Інфоксводоканал Філіалу ВАТ «Інфокс», дані щодо розміру нарахувань та оплати за водокористування у квартирі за адресою АДРЕСА_3 , за період з 25.07.2011 р. по сьогоднішній день. В обґрунтування клопотання адвокат зазначила, що вказані документи є доказами по справі та мають важливе значення для її розгляду.

Подане клопотання представник позивача підтримав, просив його задовольнити.

Адвокат Маслов В.Г. заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши що позивач пропустив строк на подачу такого клопотання, а також що в позові позивач просить стягнути заборгованість за період з 25.07.2011р. по 10.02.2016р., проте в клопотання збільшено період для запиту.

Ухвалою суду від 03.06.2019 року у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів було відмовлено. Розгляд справи відкладено на 21.06.2019 року.

До суду 13.06.2019 року надійшла відповідь на відзив представника позивача (т.2, а.с.12-43).

21.06.2019 року розгляд справи за клопотання представника відповідача було відкладено на 18.07.2019 року з наданням часу на підготовки заперечень на відповідь на відзив. Заперечення на відповідь на відзив були подані представником відповідача 18.07.2019р. (т.2, а.с.54-67).

За клопотанням сторін 21.06.2019 року розгляд справи був відкладений на 09.09.2019 року.

09.09.2019р. було закрито підготовче засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди та справу призначено до розгляду по суті на 07.11.2019р.

07.11.2019 року розгляд справи відкладено на 23.01.2020 року у зв`язку з зайнятістю судді в іншій судовій справі.

Представники позивача у судовому засіданні 23.01.2020 року уточненні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Адвокат Сухецька С.М. посилалась на те, що квартира належить сторонам як співвласникам. Проте, відповідач чинив перешкоди в оформленні спадщини, а тому право власності позивача було визнано за рішенням суду та в подальшому за рішенням суду від 10.12.2014 року було вирішено про вселення позивача до 1/2 частини квартири. Вселення відбулось у присутності державного виконавця та було встановлено, що в квартирі мешкали квартиранти, з якими було укладено відповідний договір із відповідачем. За час їх проживання була нарахована велика заборгованість по сплаті комунальних послуг, яку погасив позивач. Окрім того, на час вселення позивача квартира прийшла до непридатного, жахливого стану, та потребує ремонту. За викладених обставин просили стягнути із відповідача кошти у розмірі 145 570, 00 грн. (43 160,00 грн. - погашена позивачем заборгованість за послуги + 102 410, 00 грн. - кошти, необхідні на ремонт квартири).

У судовому засіданні 23.01.2020 року представниками відповідача була викладена позиція сторони відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 не визнав в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні. Зазначав, що з 01 вересня 2010 року по 25 квітня 2019 року він безперервно мешкав в Федеративній Республіці Німеччина, де він перебуває на консульському обліку та проходив навчання на денній формі у Висмарському Університеті. Останній раз був в Україні влітку 2011 року, коли померла його бабуся ОСОБА_3 , після смерті бабусі до України не приїжджав.

За твердженнями відповідача, за усною домовленістю між спадкоємцями, враховуючи волю померлої ОСОБА_3 та її особливу прив`язаність до онука було вирішено, що обидва спадкоємці відмовляються від права на спадкування після ОСОБА_3 на користь рідного онука померлої ОСОБА_2 .

У підтвердження цієї домовленості до нотаріальної контори ІНФОРМАЦІЯ_1 були подані дві нотаріально посвідчені заяви:

- від ОСОБА_4 , яка відмовилась від належної їй частки спадкового майна на користь ОСОБА_2

- та від ОСОБА_1 , який також відмовився від належної йому частки спадкового майна на користь ОСОБА_2 .

Проте згодом, а саме 11 листопада 2011 року, в порушення домовленості між спадкоємцями ОСОБА_1 відкликав свою заяву про відмову від спадщини та подав заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 була успадкована позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .

Після порушення домовленості щодо спадкування, будучи у вкрай негативних відносинах з сім`єю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в Німеччині звертався до суду з позовом до матері відповідача ОСОБА_4 . Рішенням суду другої інстанції в м. Шверін, Федеративна Республіка Німеччина (шифр справи 5О 26/14) від 01 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. ОСОБА_2 вважає, що отримавши негативне рішення за місцем свого проживання, ОСОБА_1 через свою сестру вирішив звернутись до суду в місті Одесі з явно надуманим позовом про стягнення майнової шкоди.

У той же час, після смерті бабки, розуміючи, що квартиру необхідно утримувати в належному стані, ОСОБА_2 попросив знайомих здійснювати оплату комунальних послуг за належну йому спадщину, боргів за комунальні послуги за той період не було. До примусового вселення представника ОСОБА_1 саме за кошти ОСОБА_2 здійснювалась оплата комунальних послуг. Крім того, після смерті бабусі його матір в Німеччині передала грошові кошти ОСОБА_1 для сплати комунальних послуг за квартиру. Позивач також зазначає, що йому особисто не було відомо про укладення Договорів поруки, та особисто він не уповноважував жодну особу бути поручителем у будь-яких угодах з приводу квартири.

Щодо стягнення грошових коштів у розмірі 102 410,00 грн., то позивач послався на те, що цивільним законодавством України не передбачено стягнення грошових коштів на майбутній ремонт. Перебуваючи на відстані більше 2000 км він фізично не перебував в квартирі та не міг привести її до нежитлового стану. Крім того зазначав, що відповідно до висновку по оцінці технічного стану квартири, який наданий стороною позивача, квартира перебуває в задовільному технічному стані, тобто може бути використана для проживання. Просив у задоволенні позову відмовити.

Також у судовому засіданні 21.01.2020 року судом були частково дослідженні докази та по справі було оголошено перерву до 18.03.2020 року.

18.03.2020 року було задоволено клопотання представника відповідача та розгляд справи був відкладений на 11.06.2020 року у зв`язку з карантином.

У судовому засіданні 11.06.2020 року представники позивача ОСОБА_1 та адвокат Сухецька С.М. позов із заявлених підстав підтримали, просили задовольнити.

Представники відповідача адвокати Маслов В.Г. та Бойко Г.В. просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі за обставин, викладених у заявах по суті, та поясненнях, наданих у минулих судових засіданнях.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до наступного.

Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , дружина позивача ОСОБА_1 , та бабка відповідача ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації смертей 26 липня 2011 року Другого Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за №1787 (т.1, а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Сторони не заперечували та визнали, що і позивач ОСОБА_1 , і відповідач ОСОБА_2 прийняли спадщину на вказану квартиру. Також сторонами не заперечувався той факт, що і позивач, і відповідач постійно мешкають в Федеративній Республіці Німеччина в місті Шверін, перебувають там на консульському обліку.

Пред`являючи позовні вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просив суд стягнути з останнього матеріальну шкоду у розмірі 145 570,00 гривень (сто сорок п`ять тисяч п`ятсот сімдесят гривень), яка складається за твердженнями позивача з двох сум:

-43 160, 00 (сорок три тисячі сто шістдесят гривень) - як сума сплачених комунальних платежів за користування квартирою в період з ІНФОРМАЦІЯ_1 (дня смерті ОСОБА_3 ) по 10 лютого2016 року (день складання акту про вселення ОСОБА_1 ) та

-102 410, 00 (сто дві тисячі чотириста десять гривень), як розмір вартості відновлювального ремонту квартири.

У поданій до суду заяві про збільшення позовних вимог представник позивача зазначала, що під час фактичного володіння квартирою відповідач ОСОБА_2 ухилявся від оплати житлово-комунальних платежів, через що утворились борги за електропостачання у розмірі 34 000,00 гривень, борг за водопостачання у розмірі 560,00 гривень, за теплопостачання у розмірі 1 900,00 гривень та інші борги у розмірі 6 700,00 гривень.

У силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із вимогами частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

1)неправомірність поведінки відповідача;

2)наявність шкоди;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

4) вину завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, відповідач має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Відповідно до статті 2 ЦК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 ЦПК України.

Згідно частин 1-2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків.

У відповідності до статті 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

У частині, що стосується оплати послуг за електроенергію, стороною позивача надано Договір поруки №140399, укладений 22.03.2016 року між ОСОБА_10 та ПАТ «Енергопостачальна компанія «Обленерго» та два договори за №15035 від 22.03.2016 року.

З буквального змісту цих договорів вбачається, що фізична особа ОСОБА_10 як поручитель поручалась перед кредитором ПАТ «ЕК «Обленерго» за виконання зобов`язання ОСОБА_3 щодо оплати заборгованості по оплаті вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил користування електричної енергії для населення за актами №027571 від 08.10.2013 року, № 028510 від 25.06.2014 року та №030748 від 15.01.2015 року.

Також стороною позивача надано квитанцію від 22.03.2016 року по оплаті за електроенергію в розмірі 1500 грн., квитанція від 06.04.2016 року по оплаті за електроенергію в розмірі 709,03 грн. (період оплати квітень 2016 року), квитанцію від 18.05.2016 року по оплаті за електроенергію в розмірі 709,03 грн. (період оплати - травень 2016 року), квитанцію від 03.06.2016 року по оплаті за електроенергію в розмірі 709,03 грн. (період оплати червень 2016 року), квитанцію від 11.07.2016 року по оплаті за електроенергію за борговою угодою в розмірі 709,03 грн., квитанцію від 03.08.2016 року по оплаті за електроенергію за борговою угодою в розмірі 709,03 грн., квитанцію від 02.09.2016 року по оплаті за електроенергію за борговою угодою в розмірі 709,03 грн., квитанцію від 26.09.2016 року по оплаті за електроенергію за борговою угодою в розмірі 12 762,56 грн., квитанцію від 06.04.2016 року по оплаті за електроенергію в розмірі 231,01 грн. (період оплати квітень 2016 року), квитанцію від 18.05.2016 року по оплаті за електроенергію в розмірі 231,01 грн. (період оплати травень 2016 року), квитанцію від 03.06.2016 року по оплаті за електроенергію в розмірі 231,01 грн. (період оплати червень 2016 року), квитанцію від 11.07.2016 року по оплаті за електроенергію за борговою угодою в розмірі 231,01 грн., квитанцію від 03.08.2016 року по оплаті за електроенергію за борговою угодою в розмірі 231,01 грн., квитанцію від 11.07.2016 року по оплата за електроенергію за борговою угодою в розмірі 231,01 грн., квитанцію від 02.09.2016 року по оплаті за електроенергію за борговою угодою в розмірі 231,01 грн., квитанцію від 11.10.2016 року по оплаті за електроенергію за борговою угодою в розмірі 231,01 грн., квитанцію від 06.04.2016 року по оплаті за електроенергію в розмірі 352,35 грн. ( період оплати квітень 2016 року), квитанція від 18.05.2016 року по оплаті за електроенергію в розмірі 352,35 грн.( період оплати - травень 2016 року), квитанція від 03.06.2016 року оплата за електроенергію в розмірі 352,34 грн. (період оплати червень 2016 року), квитанцію від 11.07.2016 року оплата за електроенергію за борговою угодою в розмірі 352,35 грн., квитанцію від 03.08.2016 року по оплаті за електроенергію за борговою угодою в розмірі 352,34 грн., квитанцію від 02.09.2016 року по оплаті за електроенергію за борговою угодою в розмірі 352,35 грн., квитанцію від 26.09.2016 року по оплаті за електроенергію за борговою угодою в розмірі 6342,25 грн.

Аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено підстав для стягнення вказаних грошових коштів з відповідача ОСОБА_2 , враховуючи наступне.

Із тексту всіх трьох Договорів поруки не вбачається, на якій правовій підставі фізична особа ОСОБА_10 брала на себе зобов`язання як поручитель по поруці перед Кредитором за виконання зобов`язання по квартирі АДРЕСА_1 .

Посилання представників позивачів, що ОСОБА_10 діяла при укладанні вказаних Договорів як представник ОСОБА_1 спростовується самим текстом Договорів, в яких відсутнє посилання як на ОСОБА_1 , так і на ОСОБА_2 .. Позивачем також не доведено, що Акти про порушення ПКЕЕН, на підставі яких було в подальшому укладено Договори поруки, були складені в присутності ОСОБА_2 , або йому принаймні було про них відомо, не надано відомостей про надання повноважень ОСОБА_2 на укладання ОСОБА_10 будь-яких договорів в його інтересах або за його згоди. В той же час, відповідно до вимог статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема є договори та інші правочини. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сам факт набуття особою права власності, яка зобов`язує, не встановлює презумпції обов`язковості для власника правочинів, укладених третіми особами стосовно його власності, якщо такі угоди укладені поза межами волі власника.

За вказаних обставин сторона позивача мала довести суду, що укладаючи вказані договори поруки, ОСОБА_10 діяла за згодою та волею ОСОБА_2 , маючи відповідні на це повноваження. Проте, таких доказів суду надано не було.

Щодо посилання сторони позивача на вищезазначені квитанції по оплаті послуг по електроенергії, то період оплати, зазначений в них, датований після 10 лютого 2016 року, тобто після вселення ОСОБА_1 .. У той же час, позивач просив стягнути оплату комунальних послуг за період з 25.07.2011 року по 10.02.2016 року, що було підтверджено в судовому засіданні стороною позивача. За вказаних обставин,надані квитанції не відносяться до предмету доказування по справі.

Стороною позивача також надано квитанцію від 22.03.2016 року щодо сплати судового збору на рахунок ПАО «Одесаобленерго» у розмірі 243,60 грн. Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» останній визначено як збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів. Таким чином, оплата за цією квитанцією не відноситься до предмету позову ОСОБА_1 .

Щодо оплати за послуги водокористування в розмірі 343, 11 грн., то відповідно до квитанції від 18.03.2016 року період оплати в ній зазначено березень 2016 року, тобто після 10.02.2016 року. Аналогічні підстави для неврахування судом квитанції від 10.03.2016 року по оплаті за СДПТ в розмірі 124,20 грн. (період оплати лютий 2016 року), квитанції від 10.03.2016 року по оплаті за опалення в розмірі 1083,46 грн. (період оплати - лютий 2016 року).

Суд також надає оцінку тому факту, що відповідачем надано квитанції по оплаті комунальних послуг, а також розрахунки по оплаті комунальних послуг, датовані 2013 роком, з яких не вбачається наявність боргів на той час по оплаті за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо посилання на приведення квартири в нежитловий стан та необхідність проведення ремонту, який позивач оцінив в 102 410, 00 гривень (сто дві тисячі чотириста десять гривень), то суд зазначає наступне.

Позивач на підтвердження позовних вимог щодо стягнення витрат на відновлювальний ремонт квартири надав Висновок по оцінці технічного стану основних несущих та огороджуючих будівельних конструкцій квартири АДРЕСА_1 , а також визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт. З цього висновку вбачається, що несущі і огороджуючі конструкції квартири АДРЕСА_1 перебувають в задовільному технічному стані, елементи будинку в цілому пригодні для експлуатації, але потребують ремонту, проведення якого є найбільш доцільним на цій стадії. Проте, вказаний висновок не встановлює наявність :

- протиправної поведінки відповідача ОСОБА_2 ;

- факт понесення збитків;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками;

- вини відповідача

За відсутності хоча б одного із елементів цивільно-правової відповідальності не настає і самої відповідальності. Інших доказів на підтвердження необхідності стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 102 410,00 (сто дві тисячі чотириста десяти гривень) стороною позивача не надано.

Крім того, аналізуючи Висновок оцінки суд зазначає, що у ньому зазначено про фізичний знос конструктивних елементів будинку, таких як - фундамент, сходи, дах (розділ 4). Між тим,фізичний знос фундаменту, сходів, даху не відносяться безпосередньо до конкретної квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, із урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 та не знаходить підстав для покладення на відповідача матеріальної відповідальності, а отже і підстав для відшкодуванням ними збитків перед позивачем.

У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, підстав для відшкодування позивачу понесених судових витрат суд не вбачає, оскільки відмовляє в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 11, 15-16, 22, 319, 321, 381, 1166 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 2, 4, 10-13, 43, 44, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди у розмірі 145 570, 00 грн. (43 160,00 грн. + 102 410, 00 грн.) - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 284, 354 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (Розділ XII доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 18.06.2020 року.

Суддя: Домусчі Л.В.