Ухвала

15 червня 2020 року

м. Київ

справа № 757/62959/19-ц

провадження № 61-8747ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргустаршого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича на постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича про застосування приводу до боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С. В. звернувся до суду з поданням про застосування до ОСОБА_1 заходу примусового приводу через органи поліції, посилаючись на те, що на виконанні у зазначеному відділі перебуває виконавче провадження № 55583162 з виконання виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва від 28 грудня 2017 року № 759/16206/14-ц про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23 травня 2014 року № 4323А(і).

За систематичне невиконання рішень і законних вимог державного виконавця у виконавчому провадженні керівник боржника (Приватного акціонерного товариства «Компанія «Райз») ОСОБА_1 неодноразово притягався Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до адміністративної відповідальності за статтею 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Печерським районним судом міста Києва відносно ОСОБА_2 ухвалювались судові рішення про застосування до нього примусового приводу, а також обмеження у праві виїзду за межі України.

Однак, керівник боржника ОСОБА_1 продовжує ухилятись від явки на виклик державного виконавця. Так, упродовж серпня-вересня 2019 року він без поважних причин неодноразово не з`явився на виклики державного виконавця, не надав витребуваних необхідних для проведення виконавчих дій пояснень, довідок та іншої інформації, в тому числі конфіденційної, не виконав законних вимог виконавчого документа.

У поданні зазначено, що потреба в особистій явці ОСОБА_1 до державного виконавця зумовлена потребою в отриманні від нього пояснень за численними фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, а також відомостей про майно і доходи боржника.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С. В. задоволено. Застосовано до громадянина ОСОБА_1 примусовий привід до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у прийомні дні відділу, а саме: у вівторок з 10-00 години до 17-00 години.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні подання про застосування приводу до боржника відмовлено.

У червні 2020 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С. В. звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року та залишити в силі ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У відповідності до частини першої статті 438 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо оголошення розшуку відповідача (боржника) або дитини. Разом із тим, у частині першій статті 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції за результатами розгляду подання державного виконавця про привід боржника відсутня.

Пунктом пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ухвала суду першої інстанції про привід боржника за своєю природою аналогічна ухвалі про розшук боржника, яка на підставі пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України не може оскаржуватися в касаційному порядку. Не може бути предметом перегляду у касаційному порядку і постанова апеляційного суду, прийнята за результатами апеляційного перегляду такої ухвали.

Оскільки постанова Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про привід боржника, яка відсутня в переліку ухвал, які підлягають оскарженню у касаційному порядку відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича на постанову Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича про застосування приводу до боржника ОСОБА_1 .

Копію ухвали разом із доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко