Справа 336/1673/20
Провадження № 2/336/1691/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської Ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

30.03.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . До складу спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 входить житловий будинок АДРЕСА_1 . Цей будинок було побудовано на земельній ділянці, відведеній під забудову належним чином. Актом від 12.03.1999 р. даний будинок було введено в експлуатацію. Розпорядженням голови районної адміністрації Шевченківського району м.Запоріжжя від 12.03.1999 р. № 775 було вирішено оформити за ОСОБА_2 документи про право власності на вказаний будинок та доручено Запорізькому міськжитлоуправлінню видати ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Проте, чоловік свідоцтво не оформив.

Спадкоємцями першої черги є позивач та її сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивач у встановлений строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ЗМНО Вельможно Н.О., а сини подали заяви про відмову від спадщини на її користь.

Таким чином, після смерті чоловіка вона стала єдиним власником вищевказаного будинку.

19.03.2020 р. позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на будинок.

ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 31.03.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 29.04.2020 р.

29.04.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 10.06.2020 р.

Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача направила до суду заяву за змістом якої не має заперечень проти задоволення позову ОСОБА_1 та просить розглянути справи без її участі.

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом з письмових доказів, на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 12.08.1974 р., посвідченого Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за р.№ 1-4988, акту приймання індивідуального домоволодіння, номер 755 від 12.03.1999 р. ОСОБА_2 належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6, 46-47).

Розпорядженням голови районної адміністрації Шевченківського району м.Запоріжжя від 12.03.1999 р. № 775 було вирішено оформити за ОСОБА_2 документи про право власності на вказаний будинок та доручено Запорізькому міськжитлоуправлінню видати ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

З наведеного вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.4).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , як дружина спадкодавця (а.с.5), та діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.39зв., 49зв.).

30.01.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 (а.с.36-37), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від прийняття спадщини після смерті батька на користь позивача (а.с.37зв., 49).

Постановою нотаріуса від 19.03.2020 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у спадкоємця оригіналу документу, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно.

Вищевикладене підтверджено матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 (а.с.36-52).

Ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом, у встановлені строки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , а інші спадкоємці першої черги відмовились від частки у спадщині на користь позивача, суд задовольняє позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на будинок АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Запорізької міської Ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На підставі п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлений 15 червня 2020 року.

Суддя О.В.Дмитрюк