Справа № 447/1852/19 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/4254/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Новий Розділ» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 06 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Новий Розділ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Енергія Новий Розділ» заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, які належали йому до виплати в день звільнення з роботи 20.06.2019 року згідно з наказом товариства №98-к від 20.06.2019 року, в розмірі 18756 грн. 64 коп. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 21.06.2019 року (наступний день після звільнення) по 16.08.2019 року (день подання позовної заяви до суду) у розмірі 12175 грн. 41 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.06.2019 року він був звільнений з посади електромонтера з обслуговування підстанцій Міських електромереж у зв`язку з переведенням за його згодою в ПП «Гарант Енерго М», згідно з п.5 ст.36 КЗпП України, однак, в порушення вимог статті 116 КЗпП України, в день звільнення відповідач не виплатив йому усіх належних до виплати сум, за що статтею 117 цього Кодексу передбачена відповідальність роботодавця у виді сплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 06 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Енергія Новий Розділ» в користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 18656 грн. 64 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12175 грн. 41 коп.

Стягнуто з ТОВ «Енергія Новий Розділ» в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ТОВ «Енергія Новий Розділ», просить його скасувати в частині задоволеної вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.

Апелянт вважає, що судом не в повній мірі враховано норму статті 117 КЗпП України, якою передбачено, що обов`язковою умовою для покладення на роботодавця відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні, є наявність вини підприємства.

Звертає увагу, що товариство не мало можливості провести з позивачем повний розрахунок в день звільнення, оскільки ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 17.12.2018 року на рахунки товариства було накладено арешт, а тому вина товариства відсутня.

Наголошує, що грошових коштів, розміщених на банківських рахунках товариства, є достатньо для того, щоб провести повний розрахунок із звільненими працівниками, на підтвердження чого суду надавались відповідні платіжні доручення, і ТОВ «Енергія Новий Розділ» неодноразово зверталось до суду з клопотаннями про скасування арешту, накладеного на грошові кошти товариства, однак, такі клопотання залишені без задоволення.

Вказує, що суд не надав належної правової оцінки зазначеним обставинам справи.

Просить також врахувати, що після накладення арешту на грошові кошти ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 17.12.2018 року були відкриті рахунки для виплати заробітної плати, але коштів, які надходили на ці рахунки було недостатньо для розрахунку із звільненими працівниками, зокрема, щодо виплати їм компенсації за невикористані дні відпустки, в тому числі й позивачу, а після накладення арешту ухвалою суду від 30.08.2019 року товариство взагалі було позбавлено можливості провести розрахунок із звільненими працівниками.

24.02.2020 року позивач ОСОБА_1 надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта.

Зазначає, що закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать, в день звільнення, а тому ухвала Солом`янського районного суду м.Києва про накладення арешту на рахунки товариства, на його переконання, не є тією обставиною, що звільняє товариство від проведення повного розрахунку із звільненим працівником, оскільки рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати, є рахунками із спеціальним режимом, на які арешт не накладається.

Крім цього, звертає увагу, що ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 17.12.2018 року арешт було накладено не на всі рахунки відповідача, а додаткова ухвала суду від 30.08.2019 року була винесена вже після його (позивача) звільнення 20.06.2019 року, відтак, на момент звільнення у товариства існували відкриті рахунки для виплати заробітної плати працівникам.

Позивач наголошує на тому, що ч.1 ст.115, ч.5 ст.97 КЗпП України, ст.22, ч.ч.1,6 ст.24, ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, а всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Крім того, зазначає, що відповідач замовчує ту обставину, що з моменту накладення арешту на рахунки і по теперішній час, в тому числі й у період його (позивача) звільнення, відповідач проводить господарську діяльність, отримуючи доходи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в апеляційному суді без повідомлення учасників справи.

09.06.2020 року від ТОВ «Енергія Новий Розділ» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення або пом`якшення карантину, запровадженого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно з розпорядженнями голови Львівського апеляційного суду від 18 та 31 березня, 23 квітня, 08 та 22 травня 2020 року, на підставі рішення зборів суддів Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вирішено тимчасово, з 19 березня до 22 червня 2020 року, не розглядати справи у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинити їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.

Однак, зазначені обмеження не стосуються, зокрема, цивільних справ, які призначені до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а також у разі подання заяв учасниками про розгляд справи у їх відсутності.

Враховуючи викладене й те, що розгляд апеляційної скарги вирішено проводити без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, про що апелянт був повідомлений, отримавши 18.02.2020 року копію ухвали про відкриття апеляційного провадження (а.с.87), тому правових підстав для відкладення (перенесення) розгляду даної справи у зв`язку із запровадженим на території України карантином немає.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17.06.2020 року, є дата складення повного судового рішення 19.06.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом ТОВ «Енергія Новий Розділ» №98-к від 20.06.2019 року позивача звільнено з посади електромонтера з обслуговування підстанцій Міських електромереж з 20.06.2019 року у зв`язку з переведенням за його згодою в ПП «Гарант Енерго М», згідно з п.5 ст.36 КЗпП України (а.с.9).

На момент звільнення позивача з роботи, йому належало до виплати 18756 грн. 64 коп., які в день звільнення відповідачем виплачені не були (а.с.10-11).

Отже, існування боргу у вказаній сумі перед позивачем на день звільнення відповідачем визнається.

Визнається сторонами і підтверджується документально (а.с.56) та обставина, що в рахунок погашення перед позивачем вказаної вище заборгованості по заробітній платі, відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачеві 15.08.2019 року 100 грн., а тому суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача у користь позивача 18656 грн. 64 коп. заборгованості, що, як стверджує відповідач, становить невиплачену позивачу компенсацію за невикористані дні відпустки.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму (ч.2 ст.116).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що повного розрахунку з позивачем в день звільнення проведено не було і розмір заборгованих перед позивачем сум відповідачем не оспорювався (відсутній спір про розмір належних звільненому працівникові сум), тому в силу наведених вище норм ст.ст.116, 117 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, про який позивач просить у своїй позовній заяві, розмір якого визначено з дотриманням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про не доведеність відповідачем факту відсутності його вини у невиплаті позивачеві належних в день звільнення сум, оскільки ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 17.12.2018 року арешт було накладено не на всі рахунки відповідача, а додаткова ухвала суду від 30.08.2019 року винесена вже після звільнення позивача з роботи, відтак, сама по собі відсутність у підприємства коштів не може бути підставою для звільнення його від відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія Новий Розділ» залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 червня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.