№621/3064/19
РІШЕННЯ

іменем України

09 червня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

секретарі судового засідання - Акулової А.М.,

позивач (відповідач за зустрічною позовною заявою) - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Браславська О.А.,

відповідач (позивач за зустрічною позовною заявою) - ОСОБА_2 ,

представник відповідача (позивача за зустрічною позовною заявою) - адвокат Філіп`єва В.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу

- за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину квартиру в порядку поділу майна подружжя,

- за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна, набутого в період шлюбу особистою приватною власністю, поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

17.10.2019 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Браславської О.А., звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 з вимогами: визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.08.2001 по 04.06.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час зареєстрованого шлюбу позивач та відповідач придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, який був посвідчений Сапком М.Г., приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області 29.04.2007 р., зареєстрований в реєстрі за №1272. Право власності на квартиру було зареєстровано на ім`я відповідача.

На цей час право власності на квартиру в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта зареєстроване на відповідача, що підтверджується інформаційною довідкою №174898000.

Відповідач у добровільному порядку не має наміру здійснити поділ спільного майна, що стало підставою звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 30.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

10.12.2019 від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 з вимогами: визнати за ним, ОСОБА_2 , право особистої приватної власності на 9/10 частки квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ним, ОСОБА_2 , право власності на 1/20 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/20 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що дійсно з ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач покинула двох неповнолітніх дітей, виїхала проживати за кордон, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча на підставі судового наказу Зміївського районного суду Харківської області від 12.07.2019 року по справі № 621/1/84/19 з неї стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно.

На момент одруження і до народження другої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , вони разом проживали в належній йому особисто квартирі АДРЕСА_2 , яка була подарована батьками на підставі договору дарування від 21.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Сапком М.Г. за реєстровим № 980.

За місяць до народження доньки, він вирішив придбати більшу, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що продавалася в цьому ж будинку.

Вільних грошових коштів в родині не було, працював він один, оскільки відповідач не працювала, 3 роки знаходилася у відпустці по догляду за сином по досягненню ним трьох років, а потім у декретній відпустці по вагітності й пологам другої дитини.

Гроші на купівлю квартири він планував віднайти від продажу квартири, в якій вони проживали та яка належала йому особисто.

В один день, а саме 29.04.2007, він продав, а покупець ОСОБА_7 придбала квартиру АДРЕСА_2 за 11536,00 (одинадцять тисяч п`ятсот тридцять шість) грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 29.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Сапком М.Г. за реєстровим № 1270.

Одночасно, 29.04.2007 року, ОСОБА_8 продала, а він придбав квартиру АДРЕСА_1 за 12890,00 (дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто) грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 29.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Сапком М.Г. за реєстровим № 1272.

Різниця вартості між продажем квартири АДРЕСА_2 та купівлею квартири АДРЕСА_1 склала 1354,00 грн., що у відсотковому співвідношенні склало 10,5% від суми спірної квартири.

Тобто, фактично він доплатив необхідну різницю в сумі.

При цьому, нотаріус, встановлюючи особи учасників правочину та перевіряючи їх дієздатність, викликав чоловіка покупця ОСОБА_7 для надання згоди на укладення Договору купівлі-продажу, а ОСОБА_1 він не викликав для надання такої згоди, оскільки було встановлено, що для купівлі спірної квартири АДРЕСА_1 використовуються виключно особисті кошти.

Таким чином, спростовується презумпція рівності часток подружжя, про які зазначається в первісному позові, оскільки в більшій частці спірна квартира АДРЕСА_1 ) придбана за особисті кошти і лише 10% (1/10 частка) вартості складають кошти, що були також мною особисто зароблені під час шлюбу.

08.01.2020 від представника ОСОБА_1 - адвоката Браславської О.А. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, де зазначено, що позивачем за зустрічним позовом повідомлені не достовірні відомості.

ОСОБА_1 виїхала за межі України для лікування та уникнення погіршення стану свого здоров`я внаслідок негативного відношення до неї з боку колишнього чоловіка ОСОБА_2 . При цьому, матеріально допомагала дітям, передавала грошові кошти через свого батька.

Щодо придбання спірної квартири, то вона була придбана частково за рахунок коштів, які ОСОБА_2 отримав від продажу належної йому особисто квартири, яку йому подарували його батьки.

Замість подарованої квартири, батько ОСОБА_1 - ОСОБА_9 купив батькам ОСОБА_2 однокімнатну квартиру. Оскільки не було підстав недовіряти ОСОБА_2 та його батькам, купівля однокімнатної квартири здійснювалось на ім`я батьків ОСОБА_2 , які фактично не витратили на придбання квартири жодної належної їм копійки. Про це достовірно відомо ОСОБА_2 .

До продажу зазначеної квартири, в ній була здійснена реконструкція, а саме частина квартири використовувалось подружжям під роботу аптеки.

Тобто, спірна квартира була придбана юридично за рахунок коштів від продажу квартири, яка належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування, але фактично, в придбанні спірної квартири були витрачені як спільні кошти подружжя так і кошти батьків ОСОБА_1

06.02.2020 від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, де зазначено, що представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) не оспорює та підтверджує ті фактичні обставини, про які він зазначав у своєму зустрічному позові, а саме про те, що на придбання спірної квартири були витрачені кошти з продажу квартири АДРЕСА_2 , яка була подарована батьками та належала йому особисто.

Дійсно, частина цієї квартири була реконструйована та відокремлена як окремий об`єкт нерухомості. Продана вона була 02.12.2003. За отримані кошти він придбав досить дорогий автомобіль, який потім змушений був продати, аби забезпечити тривале лікування від цукрового діабету колишній дружині.

Тобто, жодних спільних коштів, а також коштів від продажу у 2003 році відокремленої частини квартири АДРЕСА_2 , яка також була його особистою власністю, у купівлю спірної квартири АДРЕСА_1 вкладено не було.

Щодо зазначеної у відзиві начебто фінансової участі в придбанні спірної квартири батьків ОСОБА_1 , категорично заперечував цей факт та вказав, що на протязі майже 18 років спільного життя, її батьки дружини ніколи не допомагали фінансово.

Ухвалою від 26.02.2020 закрито підготовче провадження в справі та призначено її судовий розгляд.

Від представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвоката Браславської О.А. надійшла заява, в якій вона просить провести судове засідання за її відсутності.

Від представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвоката Філіп`євої В.В. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності ОСОБА_2 , заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , просить задовольнити зустрічну позовну заяву.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного кодексу України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2001, який рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 04.06.2019 було розірвано. (а. с. 6).

З договору купівлі-продажу від 29.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Сапком М.Г. за реєстровим № 1272, вбачається, що ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 за 12890,00 (дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто) грн. (а. с. 7, 8).

Як вбачається із заяви, поданої приватному нотаріусу Зміївського РНО Сапку М.Г. 29.04.2007, ОСОБА_1 надано згоду чоловіку ОСОБА_2 на придбання квартири АДРЕСА_1 , за кошти, нажиті ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі. (а. с. 117)

Право власності ОСОБА_2 на квартиру за вищевказаною адресою зареєстровано в КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" 30.04.2007, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією витягу №14419603 від 30.04.2007 та копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєтру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №174898000 від 24.07.2019. (а. с. 9, 13-14).

Вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 71,22 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 становить 267800 грн. 00 к., що підтверджується копією довідки про вартість. (а. с. 14, 15, 16).

Відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 не надано доказів, якими б спростовувалися доводи позовної заяви про належність квартири АДРЕСА_1 .

Доводи ОСОБА_2 про те, що спірну квартиру було придбано за кошти, які він отримав від продажу подарованої йому батьками квартири АДРЕСА_2 спростовуються відомостями, що містяться в договорі купівлі-продажу вказаної квартири від 29.04.2007 року, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та посвідченому приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Сапком М.Г. за реєстровим № 1270, де в п. 3 зазначено, що квартира належить продавцю ( ОСОБА_2 ) на підставі свідоцтва про право власності , виданим виконкомом Комсомольської с/ради 24.12.2003 на підставі рішення цього ж виконкому №429 від 10.12.2003, зареєстрованого в КП "Зміївське БТІ" 24.12.2003, р/№4133673, 8-746. (а. с. 124)

Окрім того, під час продажу зазначеної квартири ОСОБА_1 29.04.2007 було надано дозвіл чоловіку ОСОБА_2 на її продаж, як на продаж майна, придбаного під час перебування у зареєстрованому шлюбі рівно як і дозвіл на придбання квартири АДРЕСА_1 (а. с. 117,136)

Тобто, доводи відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , щодо встановлення нотаріусом під час посвідчення правочину факту використання для придбання спірної квартири його особистих коштів, не знайшли свого підтвердження, а тому суд їх вважає неслушними.

Інших доказів на підтвердження обґрунтування зустрічної позовної заяву суду не представлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав вважати, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 .

Судом визнається неналежним доказом, наданий ОСОБА_2 на підтвердження своїх доводів зустрічної позовної заяви: договір дарування від 21.08.2001, укладений між ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області Сапком М.Г. (а. с. 60).

У справі Руїс Торіха проти Іспанії, Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Інші доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, не спростовують встановлених висновків суду та не є юридично визначальними.

Таким чином, враховуючі приписи частини 1 статті 70 СК України, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_1 у повному обсязі та відсудність підстав для задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 63, 68 СК України, ст. ст. 2, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину квартиру в порядку поділу майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

У задоволенні зустрічної позовної ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна, набутого в період шлюбу особистою приватною власністю, поділ майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 1339 (одна тисяча триста тридцять дев`ять) грн. 00 к.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач (відповідач за зустрічною позовною заявою) - ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 )

Відповідач (позивач за зустрічною позовною заявою) - ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 )

Головуючий: