Дата документу 09.06.2020 Справа № 337/5054/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1672/20 Головуючий у 1-й інстанції: Мурашова Н.А.
Є.У.№ 337/5054/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно,

за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Альфа Банк», ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Зазначав, що 02.04.2008 уклав із ЗАТ «Альфа-Банк» кредитний договір №800003537 і в його забезпечення іпотечний договір №800003537-И, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . В ході судового розгляду цивільної справи за позовом Банку про його виселення із зазначеної квартири йому стало відомо, що право власності на спірну квартиру, було перереєстровано державним реєстратором виконкому Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. за АТ «Альфа-Банк» на підставі відповідного застереження в Іпотечному договорі. Вважає дії державного реєстратора щодо перереєстрації права власності та внесення відповідного запису до державного реєстру незаконними, оскільки Банк не повідомляв його про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, вимоги про виконання порушеного зобов`язання він не отримував, що є порушення п.6.1 іпотечного договору. Державний реєстратор здійснив реєстрацію права власності за Банком, не перевіривши наявність письмової вимоги про усунення ним порушень умов кредитного договору, її отримання та закінчення відповідного строку. Крім того, державний реєстратор не мав прав вчиняти оспорюванні дії в силу вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Під дію цього Закону підпадає і спірна квартира, оскільки вона є єдиним місцем проживання його сім`ї дружини, двох неповнолітніх дітей, придбана за кредитні кошти в іноземній валюті, її площа не перевищує 140кв.м.

Просив визнати протиправним та скасувати рішення № 44337909 від 30.11.2018 державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , а також запису про право власності № 29190027, внесеного державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; зобов`язати державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 та відновити реєстрацію права власності за попереднім власником.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасувано запис про право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем за №29190027.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Банк зазначив, що судом першої інстанції помилково застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки право іпотекодержателя на передачу йому права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечення іпотекою зобов`язань виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити, доповнивши його мотивувальну частину тим, що перереєстрація права власності на іпотеку є незаконною, так як проведена без дотримання вимог законодавства про проведення оцінки предмету іпотеки. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що відповідачами вжито всіх заходів та подано вичерпний перелік обов`язкових для подання документів для проведення перереєстрації права власності на іпотечну квартиру. Як зазначає ОСОБА_1 , він не отримував іпотечного повідомлення, а отже висновки суду першої інстанції про дотримання відповідачами процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки є помилковими.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Альфа-Банк» підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 залишенню без задоволення з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає з огляду на таке.

За змістом ст.3,6,627,629 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Так, в силу вимог ст.589 ЦК України та ст.12,33 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003р. (далі Закон №898-IV) в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За приписами ч.1 ст.35 Закону №898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі ст.36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

Відповідно до ст.37 цього Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Загальні засади державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, порядок проведення державної реєстрації прав визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV (далі Закон №1952-ІV), а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (далі Порядок №1127).

Згідно із ч.3 ст.10 Закону №1952-IV ( в редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру) державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником ; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ст.11 Закону).

Згідно з ст.26 Закону № 1952-IV за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (п.1 ч.1 ст.27 Закону №1952-ІV).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до п.40 Порядку №1127 проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону № 1952-IV та цим Порядком.

Зокрема, згідно з п.61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що 02.04.2008 між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №800003537, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 44 700 доларів США із сплатою процентів у розмірі 13,30% на рік на строк до 02.04.2023. Кредит наданий на оплату вартості квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, що укладається позичальником (арк.10-12).

В забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між Банком та позивачем ОСОБА_1 02.04.2008 було укладено Іпотечний договір №800003537-И, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Китаєвою О.О.. реєстровий №921 (арк.13-18).

Відповідно до іпотечного договору ОСОБА_1 як Іпотекодавець передав в іпотеку ЗАТ «Альфа-Банк» як Іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 , що складається з однієї кімнати, загальною площею 35,27 кв.м. та житловою площею 17,2 кв.м., заставна вартість предмету іпотеки 265 696,00грн., яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Китаєвою О.О. 02.04.2008, реєстровий №916.

Зазначені договори є чинними, обов`язковими для виконання і ніким не оспорюються.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.12.2018 (арк..8-9) 28.11.2018 державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. здійснена державна реєстрація права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , запис про право власності № 29190027.

Підставою внесення запису стало рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №44337909 від 30.11.2018, підставою виникнення права власності рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, видане 26.04.2018 ПАТ «Укрпошта»; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки вих№Б18.04/18, видане 24.04.2018 ПАТ «Альфа-Банк»; іпотечний договір №800003537-И, реєстровий №921, виданий 02.04.2008 приватним нотаріусом ЗМНО Китаєвою О.О.

Суд першої інстанції вірно визначив, що предметом оскарження у цій справі є рішення державного реєстратора про реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскільки іпотечне майно підпадає під ознаки, визначені пп.1 п.1 Закону № 1304-VII, на нього не може бути звернуто стягнення, у тому числі в порядку ст.37 Закону №898-IV шляхом реєстрації права власності за Іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Розділ 6 іпотечного договору, копія якого міститься в матеріалах справи, передбачає право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання Іпотекодавцем забезпеченого цим договором основного зобов`язання та визнає відповідний порядок.

Так, відповідно до п.6.2 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважатиметься застереження, що міститься в п.6.3 цього Договору.

Пункт 6.3. є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя і визнається сторонами та діючим законодавством як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, що надає право Іпотекодержателю в порядку позасудового регулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі даного Договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового регулювання на підставі даного Договору може здійснюватись, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання. У цьому випадку право власності на предмет іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя з наступного за останнім днем строку, визначеного для виконання порушеного основного зобов`язання у вимозі про усунення порушень, яка буде надіслана Іпотекодержателем згідно з ст.35 Закону України «Про іпотеку» та п.6.2 Договору. При цьому, дане застереження, яке визнається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки (п.6.3.1 іпотечного договору).

Згідно з п.6.4 іпотечного договору право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки з числа передбачених в цьому договорі та законодавстві України належить Іпотекодержателю.

24.04.2018 ПАТ «Альфа-Банк» направив на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_2 письмове повідомлення вих. №Б18.04/18 (арк.43-44), в якому просив сплатити борг за кредитним договором № 800003537 від 02.04.2008 станом на 02.03.2018 в загальному розмірі 2 165 542,53 доларів США, що еквівалентно 57 753 927,84грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 43 861,74 доларів США або 1 169 770,50грн., заборгованість за відсотками 62 743,03доларів США або 1 673 324,99грн., пеня 2 058 937,76доларів США або 54 910 832,35грн. (а.с.43-44).

Факт того, що за ОСОБА_1 перед ПАТ «Альфа-Банк» рахується заборгованість також не оспорюється.

Банк повідомив, що в разі невиконання цієї вимоги протягом 30-денного строку він має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк..45) ОСОБА_1 отримав письмове повідомлення Банку про усунення порушень основного зобов`язання особисто 05.05.2018.

Згідно з п.6.1 іпотечного договору у разі порушення Іпотекодавцем основного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору. Документи, що підтверджують відправлення Іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа Іпотекодавцю за адресою його фактичного проживання (реєстрації), зазначеною у преамбулі та в ст.9 цього Договору.

В даному випадку Банк виконав зазначену вимогу і направив 24.04.2018 на адресу місця реєстрації позивача ОСОБА_1 , яка зазначена у Преамбулі та в ст.9 іпотечного договору, - АДРЕСА_3 письмове повідомлення з вимогою про виконання порушеного зобов`язання (сплата заборгованості за кредитним договором станом на 02.03.2018р. в загальному розмірі 2 165 542,53 доларів США) протягом 30-денного строку і про намір звернути стягнення на іпотечне майно у випадку невиконання цієї вимоги.

Аналогічна вимога була направлена відповідачем і на адресу фактичного місця проживання позивача АДРЕСА_2 і останнім отримана особисто 05.05.2018р., що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідні докази надані представником відповідача АТ «Альфа-Банк».

Крім того, судом встановлено, що ці докази, а також квитанція ПАТ «Укрпошта» б/н від 26.04.2018 про вручення поштового відправлення (фактично є квитанцією поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа), іпотечний договір №800003537-ИП від 02.04.2008 були надані Банком державному реєстратору для державної реєстрації права власності на іпотечне майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Зазначені обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділі «Підстава виникнення права власності».

Отже, зазначені вище докази спростовують доводи апелянта ОСОБА_1 , що державному реєстратору не були надані усі необхідні документи для здійснення державної реєстрації права власності Банку і відповідно він не мав права вчиняти такі дії.

В даному випадку умови укладеного між сторонами іпотечного договору не пов`язують перехід права власності на іпотечне майно з моментом отримання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про виконання порушеного зобов`язання і намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Таке право пов`язується виключно із закінченням 30-денного строку, визначеного для виконання порушеного зобов`язання в письмову повідомленні, направленому на адресу боржника. В даному випадку істотною умовою є підтвердження факту направлення письмової вимоги боржнику.

Як встановлено судом, така вимога позивачу була направлена в порядку, визначеному п.6.1 іпотечного договору, у встановлений 30-денний строк він порушеного зобов`язання не усунув, заборгованість не сплатив, що стало в подальшому підставою для здійснення реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на іпотечне майно.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності Банку на іпотечне майно і внесення відповідного запису до реєстру державному реєстратору ОСОБА_2 були надані усі необхідні документи, які передбачені п.40,61 Порядку №1127, і останній мав підстави для проведення зазначених дій.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Статтею 4 зазначеного іпотечного договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель (банк) має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за своїм вибором.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У справі, що переглядається, звернення стягнення на спірну квартиру як предмету іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки ОСОБА_1 , укладаючи договір іпотеки, надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотеко держателя у випадку порушення умов кредитного договору.

Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» здійснена за згодою ОСОБА_1 , що висловлена у статті 6 договору іпотеки, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, доводи ОСОБА_1 про те, що він, як іпотекодавець не надавав згоди на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя, є безпідставними.

Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що під час ухвалення рішення у вказаній справі, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим на підставі статті 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасування з ухвалення нового про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Посилання ОСОБА_1 на те, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки Банк не здійснив його оцінку, є неспроможними. Зазначеними обставинами позивач не обґрунтовував свої позовні вимоги. Разом з тим, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , Банк надав апеляційному суду звіт №ВА 181101-006 від 15.11.2018 про вартість іпотечного майна, складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», згідно якому ринкова вартість квартири складає 393 190 грн.

Доводи представника ОСОБА_1 про те, що рішення суду першої інстанції узгоджується із Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 по справі №802/1340/18-а, є неспроможними, оскільки предметом спору у справі, що розглядалася Верховним Судом в порядку адміністративного судочинства, були дії приватного нотаріуса як державного реєстратора за інших фактичних обставин.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1152,60 гривень

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2020 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 до державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 1152,60 гривень (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 60 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складено 10.06.2020.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська