Справа № 645/920/19
Провадження № 2/645/111/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі : головуючого - судді Бондарєвої І.В., при секретарі - Проневич Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2019 р. позивач звернулась з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, в якій, з урахуванням уточнення, вказує, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач разом із дитиною мешкала в АДРЕСА_1 . За весь час проживання відповідач жодного разу не відвідував дитину та не допомагав матеріально. Позивач, бажаючи для своєї доньки повноцінної родини та повноцінного розвитку, змінила місце проживання, оскільки вийшла заміж. Позивач уклала шлюб з ОСОБА_4 09.06.2016 року в ОСОБА_5 в ОСОБА_6 14.11.2016 р. позивач змінила ім`я та прізвище на ОСОБА_7 . На теперішній час дитина ОСОБА_8 є повністю адаптованою в Ізраїлі, про що свідчать довідки: про навчання від 12.11.2018 року про те, що дитина навчається в дошкільному навчальному закладі в поселенні Маале-Амос, починаючи з 01.09.2016 року; про страхування в лікарняній касі «Леуміт» з 07.11.2016 року; про статус резидента; соціальної служби від 03.12.2018 року, згідно якої з 2016 р. родина Лещинськ проживає в Маале-Амос в приватному будинку, який належить цій родині, Арон налагодив гарний контакт з ОСОБА_9 , він її батько у всіх відношеннях, піклується про неї, встановив контакт з вихователькою, та забезпечує її усім необхідним. Арон Лещинські виконує всі функції батька для ОСОБА_9 , натомість, відповідач не приймає участі в житті дитини взагалі та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Ухвалою суду від 01.03.2019 року позовна заява залишена без руху для сплати позивачем судового збору у розмірі 768,40 грн. та усунення недоліків, а саме: зазначення місце проживання позивача, яке відповідає обставинам справи.

На виконання ухвали суду від 01.03.2019 р. позивачем 13.03.2019 р. надано уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 25.03.2019 р. провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 13.05.2019 р. частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

12.06.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог. В обгрунтування заперечень зазначив, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України. Він з позивачем постійно проживали в цивільному шлюбі в м.Харкові в орендованій квартирі. Відповідач працював і дбав про свою сім`ю. Позивачка в пошуках кращого життя та скориставшись відсутністю відповідача, без його згоди, вивезла дитину з Україні наприкінці 2015 р. Наразі вона вирішує питання про усиновлення і замість того, щоб здійснювати це питання на підставі вільної угоди батьків, звернулася з позовом до суду про позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач вказує, що позивач, яка вивезла дитину, позбавила його прав як батька, а також можливості виконувати його обов`язки як батька. Дитина знаходиться за межами України і для того, щоб повернути дитину, відповідач повинен звертатися до суду за Гаазькою конференцією про повернення дитини. (а.с.25)

18.07.2019 року від представника позивача до матеріалів долучено документи в обґрунтування позову.

Ухвалою суду від 18.07.2019 р. частково задоволення клопотання представник позивача про забезпечення доказів.

15.08.2019 року від представника позивача до матеріалів долучено документи в обґрунтування позову

Ухвалою суду від 05.03.2020 р. призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

14.01.2020 року від Департаменту служби у справах дітей до матеріалів справи надійшов висновок щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_10 підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовільнити. Вважає необґрунтованим висновок органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він ніколи не турбувався про доньку, не відвідував її, не спілкувався і не утримував, хоч мав таку можливість. Для виїзду доньки за межі України дозвіл відповідача як батька дитини не вимагався, оскільки він не є громадянином України.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснив суду, що позивач вивезла дитину на постійне місце проживання спочатку до м.Одеси, а потім до Ізраїля без його згоди та відома. У грудні 2015 р. він приїздив у гості до позивача та доньки до м.Одеси, вони кільки днів спілкувались. Він має бажання продовжити спілкування з донькою та брати участь у її вихованні, але позивач в телефонному режимі повідомила, що не збирається повертатись з дитиною до України. Крім того, донька постійно мешкає на території іншої держави, яку він, як громадянин Азербайджану, не має можливості вільно відвідувати, також позивач не дає йому можливості спілкуватися з дитиною.

Представник Департаменту служби у справах дітей до судового засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника Департаменту служби у справах дітей Малько О.П. про розгляд справи без участі представника Департаменту служб, в якій він просив при винесенні рішення врахувати інтереси малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач - матір`ю дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.02.2013 року (а.с. 11).

Позивач уклала шлюб з ОСОБА_4 09.06.2016 року в ОСОБА_5 в ОСОБА_6 14.11.2016 р. позивач змінила ім`я та прізвище на ОСОБА_7. (а.с.16-20)

Дитина проживає разом з матір`ю, Наомі Лещінські, в Ізраїлі, що підтверджується довідками: від 12.11.2018 року про те, що дитина навчається в дошкільному навчальному закладі в поселенні Маале-Амос, починаючи з 01.09.2016 року; про страхування в лікарняній касі «Леуміт» з 07.11.2016 року; про статус резидента; соціальної служби від 03.12.2018 року (а.с. 20-31).

Відповідач є громадянином Азербайджанської Республіки, мешкає в АДРЕСА_2

Відповідно до Висновку Департаменту служби у справах дітей за № 813 від 26.12.2019 р., Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому органом опіки і піклування не виявлено умисної поведінки батька щодо невиконання ним батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. (а.с.152-153)

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені положеннями ст.150 СК України. Зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Нормами ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

З огляду на зміст положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України.

Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Пунктом 18 вказаної Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторонами повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

В даній справі в якості підстав для позбавлення батьківських прав позивач посилається на те, що відповідач, маючи можливість виконувати свої батьківські обов`язки, ухиляється від їх виконання.

Між тим, судом безспірно встановлено, і вказані обставини визнані позивачем, що з 2016 р. позивач разом з дитиною проживає за межами України, в державі Ізраїль, тобто в країні, для в`їзду на територію якої для громадян Азербайджану діє візовий режим, таким чином, відповідач не може вільно та безперешкодно перетнути кордон вказаної держави у будь-який час.

Оцінивши надані суду докази, суд вважає твердження позивача про свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками щодо утримання та виховання своєї неповнолітньої дитини - безпідставними, оскільки ОСОБА_2 має об`єктивні причини, що перешкоджають йому особисто спілкуватись з донькою та повноцінно брати участь у її вихованні (проживання дитини за межами України, в іншій державі, що є перешкодою для вільного спілкування з дитиною; відсутність відомостей про її точне місце проживання, що унеможливлює брати участь у вихованні дитини іншим чином).

Доводи представника позивача щодо необгрунтованості висновку органу опіки і піклування нічим не підтверджені.

Посилання представника позивача на обов`язок відповідача довести неможливість його спілкування з дитиною - не ґрунтується на вимогах закону, оскільки в першу чергу саме позивач має довести, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Суд вважає, що в даному випадку позивачем та її представником не надано достатньо належних і допустимих доказів винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, що негативно впливає на розвиток дитини, у зв`язку із чим у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються .

Керуючись ст.ст.19, 141, 153, 157, 158, 159, 164 СК України, ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення , зазначений строк обчисляється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.06.2020 року.

Головуючий - суддя: