КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/8125/2020 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року за заявою ОСОБА_2 про видачу дублікатів виконавчих документів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років,

УСТАНОВИВ:

у грудні 2019 р. ОСОБА_2 (далі - заявник, стягувач) звернулася до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів, виданих за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2016 про стягнення з ОСОБА_1 (далі - боржник) аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа про стягнення аліментів на утримання дружини.

Заява обґрунтовувалась тим, що виконавчі листи не були пред`явлені до виконання, оскільки боржник періодично погоджувався добровільно сплачувати аліменти, однак в результаті сторони не досягли домовленості щодо цього, а оригінали виконавчих листів залишились у боржника, який відмовляється їх повертати.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року заяву задоволено частково.

Видано дублікат виконавчого листа за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у цивільній справі № 753/14656/16-ц в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у цивільній справі № 753/14656/16-ц в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини та у поновленні строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції в частині задоволення заяви про видачу дублікату виконавчого листа, боржник ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу в оскаржуваній частині і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа. Просить також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а разом на трьох дітей у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2019 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_2 було пропущено строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, а також не надано доказів на підтвердження їх втрати.

Судом також не враховано, що ОСОБА_1 до теперішнього часу приймає участь у забезпеченні сім'ї та вихованні сина, несе витрати на його оздоровлення, відпочинок дружини та сина в різних країнах, обстеження сина в приватних клініках, на підтвердження чого ним надано відповідні докази.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що копію виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини в суді першої інстанції подано саме стороною боржника, зокрема адвокатом відповідача ОСОБА_5 . Стягувач ОСОБА_2 не могла надати такої копії, оскільки у неї відсутній оригінал виконавчого документу. В той же час, наявність такої копії у боржника підтверджує слова позивачки про те, що оригінал виконавчого листа знаходиться саме у ОСОБА_1 .

Зазначає також, що при видачі виконавчого листа мала місце помилка або ж недбалість працівника апарату суду, яким було вказано строк пред`явлення до виконання до 10.10.2017 року. Незважаючи на цю обставину, строк пред`явлення такого виконавчого документу до виконання спливає лише після досягнення дитиною повноліття. Відповідно і дублікат такого виконавчого листа може бути виданий стягувану до закінчення такого строку.

Щодо наведених відповідачем аргументів про добровільну участь в утриманні дитини, вважає, що вони не стосуються предмету вирішуваного судом питання і не мають відношення до цієї справи.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 , заявлене у апеляційній скарзі, щодо приєднання до матеріалів справи доказів, підтверджуючих добровільне виконання ним свого обов`язку по матеріальному утриманню сина, заслухавши думку учасників судового розгляду, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки зазначене питання не відноситься до предмету розгляду даної справи. Крім того, докази подані ОСОБА_1 в порушення термінів, визначених положеннями статті 83 ЦПК України, без зазначення поважності причин неподання їх до суду першої інстанції у встановленому порядку.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав доводи скарги, просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених ним у відзиві.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

ОСОБА_1 оскаржує ухвалу суду першої інстанції лише в частині задоволення вимог заяви ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання сина.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції від 10 лютого 2020 року зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_2 у вказаній частині, суд першої інстанції керувався положеннями частини 3 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої стягнення періодичних платежів, зокрема, у справах про стягнення аліментів, може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та підтверджується матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки доходу та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в такому ж розмірі.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 10.10.2016 року.

Вирішуючи вимоги заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції вірно керувався основним законом України - Конституцією, положеннями цивільного процесуального законодавства, які визначають порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, а також відповідними нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Так, стаття 124 Конституції України проголошує, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Однією з основних засад судочинства в Україні є обов`язковість рішень суду (пункт 9 частини 3 статті 129 Конституції України).

Європейський суд з прав людини вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Частина 1 статті 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальнее поновлення порушених прав.

За приписом частини 1 статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Згідно з положеннями частин 1, 3 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Звертаючись до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, заявник ОСОБА_2 зазначала, що між сторонами не досягнуто згоди щодо добровільного виконання боржником ОСОБА_1 рішення суду про стягнення аліментів. Крім того, оригінал виконавчого документу знаходиться у боржника.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи сторін, суд першої інстанції вірно визнав доводи заявника обґрунтованими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959.

Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом… .

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.

Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення національного та міжнародного сімейного законодавства та ураховуючи, що відсутність виконавчого документа є перешкодою для примусового виконання чинного рішення суду про стягнення аліментів, що не відповідає принципуякнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд ухвалив обґрунтоване рішення про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо добровільного виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини не можуть бути взяті до уваги, оскільки не впливають на реалізацію права ОСОБА_2 звернутись з вимогою про примусове виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, в даному апеляційному провадженні не може бути вирішне питання про визначення терміну, з якого слід рахувати початок стягнення аліментів, оскільки таке питання визначено рішенням суду від 28 вересня 2016 року.

При цьому, боржник має право вирішити питання про зарахування розміру аліментів, сплачених за минулий період, на стадії виконавчого провадження.

Таким чином, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 червня 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.