ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5071/20 Справа № 182/8033/19 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 06 лютого 2020 року, ухваленого суддею Прасоловим В.М.у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 06 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 08.12.2011 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання двох їхніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 900,00 грн. щомісяця.

На даний час донька ОСОБА_3 досягла повноліття, тому ОСОБА_2 оплачує аліменти лише на доньку ОСОБА_4 у розмірі 450,00 грн., що недостатньо для забезпечення її мінімальних потреб та суперечить діючому законодавству, яким передбачено, що розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їхньої дитини, з 450 грн. щомісяця на ј частину заробітку (доходу) ОСОБА_2 .

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 06 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задоволені.

Змінено спосіб присудження аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі судового рішення №2-4667/11 від 08.12.2011 року на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми у розмірі 450,00 грн. щомісяця, на 1/4 частину усіх видів заробітку та доходів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. на користь держави.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, ставить питання про його скасування.

При цьому скаржник зазначає, що представником позивача Яремчук Л.В. була подана та підписана позовна заява ОСОБА_1 та додано ордер про надання правової допомоги від 05.12.2018, в якому зазначено, що ордер наданий на підставі договору про надання правової допомоги від 05.12.2018, однак цей договорів не додано до позовної заяви, а з ордеру не видно обсяг прав, якими наділений адвокат. Вважає, що представником позивача не надано суду доказів щодо домовленості сторін про визначення повноважень адвоката, що суд залишив поза увагою, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду, як законне та обґрунтоване ухвалене на підставі наданих та об`єктивно досліджених доказах має бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі та мають доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких, рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 08.12.2011 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти у розмірі 900,00 грн. щомісяця, до їхнього повноліття (а.с.3,4,5).

На даний час донька ОСОБА_3 досягла повноліття, у зв`язку з чим аліменти на доньку ОСОБА_4 складають 450 грн. щомісяця.

Донька ОСОБА_4 проживає з матір`ю, що підтверджено довідкою №448 від 13.11.2019 року, виданою головою квартального комітету №34 м.Нікополя (а.с.6).

За даними ДФС, сторони доходів не отримують (а.с.23-24).

У той же час, матеріальне становище ОСОБА_2 поліпшилося, оскільки на даний час він не сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , яка досягла повноліття.

Суд першої інстанції,ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та збільшуючи розмір стягнутих рішенням суду аліментів з 450 грн. щомісяця на ј частину усіх видів заробітку та доходів керувався нормами статтей 181, 182 СК України, й виходив з того, що зміна способу стягнення аліментів за позовом одержувача передбачена вимогами чинного законодавства і така зміна забезпечить поліпшення майнового становища неповнолітньої ОСОБА_4. , 2004 року народження, а законні права та інтереси відповідача не порушуються та не погіршують його матеріальне становище.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спір між сторонами виник з приводу зміни розміру аліментів, що сплачує позивач на утримання дитини у зв`язку зі зміною його сімейного стану.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України).

За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частина перша ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, виходячи з наведених норм закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Колегія суддів звертає увагу, що дійсно матеріалами справи доведено, що з часу присудження аліментних платежів за рішенням суду у грудні 2011 року на утримання двох доньок, у відповідача змінився матеріальний стан, оскільки старша донька досягла повноліття і стягнення аліментів з відповідача на її утримання припинилося, тобто розмір аліментів, які сплачує відповідач зменшився наполовину, а отже матеріальне становище відповідача покращилось, у зв`язку із чим є законодавчо закріплені підстави для збільшення розміру стягнутих аліментних платежів з450 грн. до ј частини усіх видів заробітку та доходів.

За змістом ч.1 ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

З матеріалів справи видно, що позов підписано і подано до суду представником позивача - адвокатом Яремчук Л.В., повноваження, якої у відповідності з вимогами ч.4 ст.62 ЦПК України підтверджені ордером на надання правової допомоги Серії ДП №2437 015, виданим 05 грудня 2018 року (а.с.7), а також свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ДП 3729 від 08 червня 2018 року (а.с.8).

Нормами ч.1 та ч.2 ст.64 ЦПК України визначено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє її процесуальні права та обов`язки, обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Наявний в матеріалах справи ордер містить відомості про відсутність обмежень повноважень представника позивача Яремчук Л.В. , яка від імені позивача на законних підставах здійснювала представництво позивача ОСОБА_1 у суді (а.с.7-зворот).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача не стосуються предмету спору, у зв`язку із чим, колегія суддів, з наведених вище підстав їх не сприймає.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд ,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 06 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складно 28 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: