СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17861/19

пр. № 2/759/1361/20

30 березня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва,

під головування судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Щербині А.В.,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, треті особи Моторно (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_3 ,

встановив:

17 грудня 2018 року на вул. Зодчих у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), за участю автомобілів Volkswagen Taureg, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , Volkswagen Passat, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та Nissan Leaf р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , в наслідок якої вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Власник автомобіля Volkswagen Passat, р.н. НОМЕР_2 , (див. свідоцтво про реєстрацію ТЗ , а.с.25) ОСОБА_1 , за обставин ДТП, заявив позов про стягнення Моторного (транспортне) страхового бюро України (МТСБУ) 100000 грн. та з ОСОБА_2 12640,49 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, а також про стягнення з ОСОБА_2 22640,49 грн. на покриття моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ДТП сталося з вини водія ОСОБА_2 , та тим, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen Taureg, р.н. НОМЕР_1 , перед третіми особами всупереч закону не була застрахована, а відтак за заподіяну позивачу шкоду має відповідати МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, та винний в ДТП у межах суми, що не покрита регламентованою виплатою. Вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовані душевними стражданнями, що зазнав позивач у зв`язку зі знищенням автомобіля.

Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 02.10.2019 року, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

До початку розгляду справи по суті позивач збільшив розмір вимог про стягнення з ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди до 34176,15грн.

Ухвалою суду від 20.12.2019 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено ще одного учасника ДТП ОСОБА_3 .

Разом з тим, МТСБУ визнали ДТП страховою подією, і на підставі ст. 41 п.41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняли рішення про виплату ОСОБА_1 регламентованої виплати в сумі 85042,13 грн. Дані кошти перераховані на рахунок позивача, що підтверджується платіжним дорученням № 990021 від 17.02.2020р.

В свою чергу позивач подав заяву про залишення позову в частині вимог до МТСБУ без розгляду, що була задоволена судом в судовому засіданні 19.02.2020 року.

Представник ОСОБА_2 надіслав відзив, за яким просив в задоволенні позову відмовити, за необґрунтованістю, пославшись на те, що вину відповідача в ДТП не доведено, та на те, що ДТП сталася в той час, як відповідач не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати.

Ухвалою суду від 11.03.2020 року, за клопотанням позивача, до участі у справі в якості третьої особи залучено МТСБУ, підготовче провадження закінчене, справа призначена до розгляду по суті.

Від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Інші учасники процесу в суд також не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв, клопотань до суду не надсилали.

Дослідивши надані докази та інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов може бути задоволено частково.

Так, згідно з ст. 1166 ч.ч.1, 2 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, як це визначено ст. 1187 ч.2 ЦК України, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом встановленим ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода, згідно з ст. 23 ч.2 ЦК України полягає, разом з іншим, і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з приводу застосування наведених вище норм ЦК роз`яснив, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Тому, правила ст. 1186 ЦК України про те, що не відшкодовується шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, на застосуванні яких наполягав відповідач, не поширюються на випадки завдання шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Поряд з тим, суд з аналізу наявних доказів, приходить до висновку, що позивачу заподіяна шкода саме внаслідок неправомірних дій відповідача.

Так, суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Рибнікова М.М., закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, як це вбачається з її постанови від 11.07.2019р., виходила з того, що ОСОБА_2 , за обставин ДТП, не допустив поставлених йому в вину порушень вимог п.п. 12.1., 13.1 ПДР України (недотримання водієм безпечної швидкості руху, безпечної дистанції…).

Разом з тим, суддя прийшла до висновку, що ДТП сталася внаслідок хворобливого стану ОСОБА_2 , а саме внаслідок потьмарення свідомості та раптового короткочасного сну.

В постанові судді Житомирського апеляційного суду Лящук В.В. від 22.08.2019р., якою залишено в силі постанову судді Рибнікової М . М . , наведено, що обставина втрати ОСОБА_2 свідомості підтверджується його поясненнями, картою виїзду швидкої медичної допомоги №2126-1 від 17.12.2018р., випискою із медичної карти про стаціонарне лікування з 18.12.2018р. по 26.12.2018р., висновком експерта №39 від 05.06.2019р. за результатами комісійної судово-медичної експертизи.

Згідно даного висновку СМЕ, враховуючи дані медичних документів, у гр. ОСОБА_2 в період з квітня 2017 року діагностовано захворювання серцево-судинної системи: гіпертонічна хвороба ІІ ступеню (початкові прояви ураження важливих органів: потовщення стінок серця, початкові зміни на очному дні або у судинах головного мозку, що може призвести до зниження пам`яті та уваги, болю голови та інші, характеризується більш тривалим збільшенням артеріального тиску, який до нормальних значень опускається рідко), із розвитком гіпертензивного серця (потовщення стінок серця), серцевої недостатності із пароксизмальною формою фібриляції передсердь (швидкі хаотичні скорочення передсердь; передсердя та шлуночки скорочуються в різному ритмі, робота серця стає нерівною за даними ЕКГ), ожиріння 4 ступеню. Дані захворювання відповідно до обстежень із порушенням дихання в будь-якому положенні тіла, тяжкого ступеню порушення газообміну, можуть призвести до короткочасного потьмарення свідомості та раптового короткочасного сну, а також приймаючи до уваги дані матеріалів справи, пояснення гр. ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 могли мати місце при дорожньо-транспортній події 17.12.2018 року.

Наявність у водія гіперточнічної хвороби ІІ ступеню, за Переліком захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 24.12.99р. N 299, є безумовною підставою для відмови такій особі в допуску до управління транспортними засобами категорії «В» і вище.

Тому, суд приходить до висновку, що відповідач з квітня 2017 року не має права керувати транспортними засобами категорії «В» і вище, а відповідно ним, за обставин ДТП, були порушені вимоги п.1.5, п. 2.3 п.п. д, п.2.9 п.п. б ПДР України, в наслідок чого і сталась ДТП.

Той факт, що ОСОБА_2 13.09.2017р. в установленому порядку був допущений до керування автомобілем на термін до 13.09.2019р , не ставить під сумнів наведений висновок суду, оскільки очевидно, що такий допуск надано йому всупереч закону.

Згідно зі ст. 22 п. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Ст. 41 п. 41.1 п.п. а) Закону встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Остання норма розповсюджується і на випадки недостатності регламентованої виплати для повного відшкодування потерпілому заподіяної шкоди.

Отже, за обставин справи, суд вважає доведеним, що ДТП сталось внаслідок нехтування відповідачем обов`язків водія, тобто внаслідок його неправомірних дій, а тому позивач вправі вимагати від відповідача відшкодування заподіяної цими діями матеріальної шкоди, що не покрита регламентованою виплатою, та відшкодування моральної шкоди, на підставі наведених вище норм законодавства.

Разом з тим, суд знаходить, що майнова шкода позивачу повністю відшкодована МТСБУ.

Так, позивач в обґрунтування первісного розміру майнової шкоди послався на звіт ОСОБА_7 - оцінювача ФОП ОСОБА_8 №1532 від 26.12.2018р., за яким вартість матеріальних збитків, завданих позивачу пошкодження автомобіля становить 147 042,13 грн., що відповідає вартості автомобіля до ДТП.

Збільшуючи розмір вимог позову в цій частині, позивач надав висновок судового експерта Семенченка П.О. № 84/10-19 від 21.10.2019 року, за яким вартість матеріального збитку завданого ОСОБА_2 внаслідок ДТП складає 158 898,67грн., що відповідає вартості автомобіля до ДТП, ринкова вартість вказаного автомобіля з врахуванням пошкоджень внаслідок ДТП складає 27222,52грн.

Згідно зі ст. 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач не оспорював висновки експертів про те, що належний йому автомобіль внаслідок ДТП знищено.

Разом з тим, як це вже вказувалось вище, позивач отримав від МБТСУ регламентовану виплату.

Дана виплата, як це вбачається з розрахунку МБТСУ, визначена, як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, як це і встановлено ст. 30 ч.2 Закону. При цьому, вартість ТЗ визначена відповідно до звіту оцінювача ОСОБА_7 в сумі 147042,13 грн., а вартість ТЗ в пошкодженому стані визначена МБТСУ, шляхом проведення електронного аукціону, в сумі 62000 грн.

Суд вважає, що отримавши регламентовану виплату, позивач фактично погодився з розміром шкоди у розмірі, визначеному оцінювачем ОСОБА_7 .

Тому, прийняти висновок експерта Семенченка П.О. суд не може.

До того ж, навіть у разі покладення висновкуексперта Семенченка П.О. в основу рішення, сума відшкодування не вийде за межі відповідальності страховика, що визначений Законом в сумі 100000 грн. (158 898,67грн. - 62000= 96898,67 грн.), а тому суму відшкодування, в цьому випадку, мали б сплатити МТСБУ.

Погоджується суд і з доводами відповідача про те, що експертом Семенченком П.О. не вірно встановлено вартість ТЗ в пошкодженому стані, оскільки цей висновок зроблений порівняльним методом, що є неприйнятним, оскільки вартість ТЗ, обраних експертом для порівняння, визначається продавцем, виходячи з наявності конкретних пошкоджень ТЗ та інших чинників, які вочевидь не можуть збігатись з предметом дослідження, та між собою.

Аукціон же, дає реальну вартість ТЗ, оскільки в цьому разі саме покупці пропонують ціну, виходячи з реального технічного стану ТЗ, пропозицій та попиту на ринку пошкоджених ТЗ на час проведення аукціону, тощо.

Інші доводи відповідача про неналежність оцінки майнової шкоди є надуманими.

Що стосується вимог позову про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що така шкода позивачу заподіяна винними діями відповідача, і така шкода виразилась в переживаннях позивача з приводу втрати транспортного засобу, і як наслідок порушення звичного укладу життя.

Заявлений розмір відшкодування, відповідає характеру та обсягу перенесених страждань, та є реальним.

Тому, суд знаходить за можливе задовольнити позов в цій частині вимог на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України.

За наведених рішень, витрати понесені позивачем на забезпечення розгляду справи мають бути розподілені між сторонами пропорційно задоволеної частки вимог, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України.

Заходи забезпечення позову судом не вживались.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІН НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІН НОМЕР_6 ) 10000 (десять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІН НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІН НОМЕР_6 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня отримання копії рішення.

Головуючий М.Ф. Сенько