ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5430/20 Справа № 207/4189/18 Суддя у 1-й інстанції - Юрченко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк,

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

АТ КБ «Приватбанк» у листопаді 2018 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості /а.с. 2-4/, який в подальшому уточнило (а.с. 60-62).

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 20.10.2014 року між сторонами укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, згідно з умовами якої відповідач отримала кредит у розмірі 61 304,01 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складають між нею і Банком кредитний договір. Проте, взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами відповідачем не виконано, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 17.10.2018 року становила 197 713,60 грн. та складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 59 415,85 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 42 979,62 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 95 318,13 грн. Рішенням Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за договором б/н від 20.10.2014 року в сумі 73 570,97 грн., яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 59 415,85 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 6 557,70 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3 456,52 грн., залишок за несплаченим штрафом в сумі 4 140,90 грн. Різниця становить 128 283,53 грн., яка складається з наступного: заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 36 421,92 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 91 861,61 грн.

Просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 20.10.2014 року у розмірі 128 283,53 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року в задоволені заявлених позовних вимог відмовлено /а.с. 144-149/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с. 154-157/.

Відповідач скористалась своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подала відзив на апеляційну скаргу (а.с. 174-178).

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 серпня 2013 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, укладено кредитний договір № б/н, з якої слідує, що відповідач погодилась з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (які знаходяться на сайті Банку www.pb.ua), а також Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 8).

Долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 9-32), якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані.

Анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Разом з цим, позивачем надано копію генеральної угоди, укладеної 20 жовтня 2014 року між ПАТ КБ ПриватБанк (перейменовано на АТ КБ ПриватБанк) та ОСОБА_1 , про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № SAMDN6715 від 30.08.2013 року.

Пунктом 1.1.1 генеральної угоди від 20 жовтня 2014 року, сторони погодили зменшити розмір заборгованості, яка утворилась в період з дати надання кредиту, а саме: відсотки на 873,44 грн., комісію на 27,16 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 2 045,03 грн.

Згідно п. 1.1.3 зазначеної вище генеральної угоди від 20 жовтня 2014 року, дата остаточного погашення заборгованості за договором 31.10.2017 року.

Відповідно до п. 2.1 генеральної угоди від 20 жовтня 2014 року банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 61 304,01 грн. на строк 36 місяців з 20.10.2014 року по 31.10.2017 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 61 304,01 грн., в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначені в Заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості проводиться в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2 224,11 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотках, а також інших витрат у відповідності до Умов та Правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.10.2017 року.

За пунктом 2.2. генеральної угоди від 20 жовтня 2014 року при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 4 140,90 гривень.

Пунктом 2.3 генеральної угоди від 20 жовтня 2014 року встановлено, що для надання послуг, банк видає позичальнику платіжну карту згідно п. 2.1 генеральної угоди.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів за кредитним договором від 20 жовтня 2014 року, станом на 17.10.2018 року становила 197 713,60 грн. та складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 59 415,85 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 42 979,62 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 95 318,13 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 5-6).

Рішенням Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за договором б/н від 20.10.2014 року в сумі 73 570,97 грн., яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 59 415,85 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 6 557,70 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3 456,52 грн., залишок за несплаченим штрафом в сумі 4 140,90 грн. (а.с. 55, 63)

Різниця становить 128 283,53 грн., яка складається з наступного: заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 36 421,92 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 91 861,61 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 64-65).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач реалізував своє право, передбачене ст. 1050 ЦК України шляхом звернення до суду, а також застосувавши строк позовної давності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у позові слід відмовити.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, банк скористався цим правом і в односторонньому порядку змінив строк виконання кредитного договору, звернувшись у 2015 році з вимогою про повернення усієї суми кредиту, яка задоволена рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 30 жовтня 2015 року.

Згідно з розрахунком, наданим банком (а.с. 5-6), заборгованість відповідача за кредитним договором, нарахована за період з 20 жовтня 2014 року по 17 жовтня 2018 року становить 197 713,60 грн.

Уточнивши свої вимоги АТ КБ «ПриватБанк», враховуючи розмір заборгованості, яка стягнута рішенням третейського суду, просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 17 жовтня 2018 року, у розмірі 128 283,53 грн., тобто заборгованість, нараховану поза межами дії строку кредитного договору.

Таким чином, предметом спору є сума заборгованості за кредитним договором, яка становить різницю між сумою боргу станом на 17.10.2018 року (197 713,60 грн.) та сумою стягнутою рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 30 жовтня 2013 року (73 570,97 грн.), яка при цьому не входить до суми заборгованості, що позивач просить стягнути з відповідача.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Після визначеного договором строку, кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним, разом із тим, таких вимог в контексті цього позову не заявлено.

Отже, оскільки у 2015 році банк в односторонньому порядку змінив строк виконання кредитного договору, що засвідчено у рішенні Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 30 жовтня 2015 року про дострокове задоволення його вимог, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів та неустойки поза межами дії строку кредитного договору є безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, нарахованої поза межами дії строку кредитного договору.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, які були недоведеними позивачем та безпідставно заявлені, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, як на підставу для відмови у задоволенні позову, суд посилався також на те, що позивач пропустив строк позовної давності, однак колегія суддів з даним висновком не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватись лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Отже, одночасне застосування позовної давності разом з відмовою в задоволені позовних вимог по суті неможливе, оскільки дані підставі суперечать одна одній та підлягає застосуванню лише одна з них.

Отже, вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтовані та не тягнуть за собою скасування рішення суду у повному обсязі. Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За вимогами ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк змінити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров