Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1530/18 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м.Бердичеві

у цивільній справі №274/1530/18 за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом. В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що 11.09.2008 року його дід ОСОБА_2 склав заповіт, яким все своє майно заповів йому - ОСОБА_1 В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. За життя спадкодавець займався оформленням документів з метою отримання свідоцтва про право власності на гараж АДРЕСА_1 . Посилався на те, що в 1972 році спадкодавець почав будівництво гаража на відведеній йому земельній ділянці. З часом із забудовників гаражів був створений гаражний кооператив "Гнилоп"ять", однак ОСОБА_2 в кооператив не вступав і членом його не був. 25.05.2017 року його покійний дід ОСОБА_2 звертався до Бердичівської міської ради із заявою про безоплатну передачу йому із комунальної власності земельної ділянки, яка розташована під гаражем АДРЕСА_1 , однак 03.02.2018 року він отримав відповідь з Бердичівської міської ради рішення ради не розглядати його заяву. Вказав, що оформлення права власності за відсутності правовстановлюючого документа, а саме права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , розташовану під індивідуальним гаражем в іншому порядку, ніж судовому неможливо, а тому він змушений звернутися до суду.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове - про задоволення позову. Зазначає, що його покійний дід був власником спірного гаража, що стверджується «Журналом обліку власників гаражів по АДРЕСА_1 » ДП «Наш добробут», актом огляду електричних мереж гаражів по АДРЕСА_1 від 06.03.1982 року, інвентаризаційною справою б/н на гараж АДРЕСА_1 , які суд безпідставно не взяв до уваги. Вказує, що відповідачем не заперечується право власності ОСОБА_2 на спірний гараж. Вказує, що покійний дід відмовився від права користування земельною ділянкою під гаражем, проте від права власності не відмовлявся.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 11.09.2008 року в м.Бердичеві ОСОБА_2 склав заповіт, яким все його рухоме та нерухоме майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому за законом і на що за законом він матиме право, в тому числі і належні йому грошові внески, він заповів своєму внукові ОСОБА_1 ( а.с.7-8).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.9).

Постановою приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчука А.М. від 22 травня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж АДРЕСА_1 , у зв"язку з відсутністю у ОСОБА_1 посвідчуючого право власності документа на гараж (а.с. 88).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що суду не надано правовстановлюючого документу на підтвердження того, що спадкодавцю ОСОБА_2 спірний гараж та земельна ділянка належали на праві власності, що під будівництво гаражу була виділена земельна ділянка, яка передана у власність або користування спадкодавцю. А тому суд дійшов висновку, що спірний гараж та земельна ділянка на якій він розташований, не входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_2 . У зв`язку з цим суд не може визнати право власності на такі об`єки за спадкоємцем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Звертаючись до суду, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Згідно копії постанови приватного нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для задоволення позову не було.

При цьому судом враховано, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права, у встановленому законодавством України порядку.

Як визначено ч. 1 ст. 316 ЦПК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 328 ЦК України, в редакції на час відкриття спадщини, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1, 3, 4ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції на час відкриття спадщини, державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Згідно з ч.2,4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, рішенням №657 від 18.10.1971 року виконкому Бердичівської міської ради депутатів трудящих вирішено виділити міськкомонгоспу земельні ділянки для будівництва автостоянок і індивідуальних гаражів по АДРЕСА_2 площею 5635 кв.м (а.с.10).

Рішенням Бердичівської міської ради від 01.03.2012 року №333 надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 42 кв. м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 для індивідуального гаражного будівництва.

Рішенням Бердичівської міської ради Житомирської області №879 від 22.07.2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки площею 87 кв. м для індивідуального гаражного будівництва у АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_1 ).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, встановлено, що 07.08.2014 року між Територіальною громадою міста в особі Бердичівської міської ради та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі строком на 10 років на земельну ділянку загальною площею 87 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.17).

25.05.2017 року ОСОБА_2 звертався із заявою до Бердичівського міського голови ОСОБА_3 , відповідно до якої просив передати йому у власність земельну ділянку, розташовану під гаражем АДРЕСА_1 , проте постійна комісія житлової політики, інженерного господарства, будівництва, транспорту, землекористування, комунального майна та власності, благоустрою та екології, вирішила не виносити питання по зверненню ОСОБА_2 на розгляд сесії Бердичівської міської ради, що доводиться копією витягу з протоколу №32 ( а.с.19, 23).

Водночас, згідно відповіді відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 11.02.2019 року встановлено, що містобудівною документацією не передбачено будівництво індивідуальних гаражів на земельній ділянці по АДРЕСА_1 ( а.с.61-64).

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки за життя ОСОБА_2 не оформив право власності на спірне нерухоме майно, а тому воно не може входити до спадкової маси після смерті останнього, що дає підстави вважати позов безпідставним.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна правова оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. А тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 10.06.2020 року.