Справа № 310/4186/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Берестівська сільська рада Бердянського району Запорізької області, про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Миколаївської сільської ради Бердянського району Запорізької області, про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним, мотивуючи свої вимоги наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_6 , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки, розташованої на території Миколаївської сільської ради Бердянського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 9,276 га. ОСОБА_7 та рідна баба позивачки ОСОБА_8 є рідними сестрами, але свідоцтво про народження ОСОБА_7 відсутнє. У відповідності з ч. 1 ст. 1266 ЦК України за правом представництва ОСОБА_1 є спадкоємицею другої черги після смерті ОСОБА_6 , інших спадкоємців немає. Факт родинних відносин між позивачкою та померлою ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , свідоцтвами про народження її батька, ОСОБА_8 , архівною довідкою від 02 лютого 2017 року № 01-32/К-0009, виданою Державним архівом Запорізької області, актовим записом про шлюб від 23 травня 1942 року № 10, складеним виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Бердянського району, рішенням Бердянського районного суду Запорізької області від 16 червня 2000 року, актовим записом про шлюб від червня 1954 року № 23, складеним виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Бердянського району. Вказаний факт можуть підтвердити свідки. У встановлений законом строк позивачка звернулась до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , однак дізналась, що 28 квітня 2015 року ОСОБА_6 склала заповіт, за умовами якого заповідала відповідачу ОСОБА_3 належну їй земельну ділянку. Із заявою про прийняття спадщини відповідач звернувся 06 грудня 2016 року. Вказаний заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Миколаївської ради Бердянського району Зубко А.Я у присутності особи, яка розписалася за ОСОБА_6 . В тексті заповіту вказано, що в зв`язку із слабким зором заповідач сама не може прочитати та підписати заповіт, тому на її прохання і в її присутності заповіт прочитано і підписано ОСОБА_9 . Жодного медичного документу на підтвердження неспроможності заповідача фізично особисто поставити підпис в заповіті немає, померла не перебувала на обліку у лікаря-офтальмолога, взагалі не оглядалась таким лікарем, за життя ОСОБА_6 не мала фізичних вад, тому могла особисто прочитати за допомогою окулярів та підписати заповіт. Вважає, що секретар виконкому Миколаївської сільради формально посвідчила заповіт, підписаний сторонньою особою без належної перевірки та відповідних доказів фізичних вад заповідача. ОСОБА_6 в силу дуже похилого віку (на час посвідчення заповіту їй виповнилось 93,5 роки), психічного та фізичного стану здоров`я на момент укладення заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та повністю керувати ними. На підставі положень ч. 1 ст. 225, ч. 3 ст. 215 ЦК України такий заповіт повинен бути визнаний недійсним. Просила встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_6 та визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 від 28 квітня 2015 року, складений на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвалою від 13 червня 2019 року в зв`язку з припиненням державної реєстрації виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Бердянського району Запорізької області третю особу було замінено на її правонаступника Берестівську сільську раду Бердянського району Запорізької області.

Згідно з ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 19 грудня 2018 року за клопотанням позивачки по справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам КУ «Запорізька обласна психіатрична лікарня».

26 грудня 2019 року за клопотанням відповідача судом було призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з викладених в позові підстав, просила його задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що її доводи підтверджено належними доказами, поясненнями свідків, доведено висновками експертів.

Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив суду наступне. Заповіт, який оскаржує ОСОБА_1 , ОСОБА_6 підписувала, усвідомлюючи свої дії, розуміючи, що вона заповідає ОСОБА_3 земельну ділянку. ОСОБА_6 знала ОСОБА_3 з його дитинства, вони були в гарних стосунках, сім`я відповідача допомагала померлій по господарству відповідач з батьком купували їй зерно, рубали та складали дрова, привозили вугілля, робили покупки, приносили їжу. Спочатку ОСОБА_6 склала заповіт на батька відповідача, потім на ОСОБА_3 , оскільки хотіла, щоб належна їй земельна ділянка перейшла у власність саме сім`ї відповідача. ОСОБА_3 розмовляв з ОСОБА_6 , але вона в останній час погано бачила, стала погано чути. На момент складання заповіту вона не була лежачою, впізнавала відповідача, під час підписання заповіту були присутні свідки, які вказаний заповіт підписали. На похорон ОСОБА_6 відповідач не приїхав, оскільки йому ніхто не повідомив про її смерть. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

У відповідності із свідоцтвом про народження ОСОБА_10 серії НОМЕР_1 її батьками є ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (т.1 а.с. 12).

17 жовтня 1992 року ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_13 та їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_14 » свідоцтво про укладення шлюбу, видане 17 жовтня 1992 року міським відділом ЗАГС м. Маріуполя, актовий запис № 2093 (т. 1 а.с. 12).

Згідно із записом акта про народження від 11 січня 1944 року № 7 батьками ОСОБА_15 (російською), ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (т. 1 а.с. 8, 81).

Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_8 , вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 (т. 1 а.с. 13).

Згідно із записом акту про шлюб № 10 від 23 березня 1942 року, складеним виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Бердянського району Запорізької області, ОСОБА_20 одружилась з ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 17).

Рішенням Бердянського районного суду від 16 червня 2000 року було встановлено факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 23 травня 1942 року у відділі актів громадянського стану міської управи м. Бердянська (т. 1 а.с. 11).

Відповідно до архівної довідки від 02 лютого 2017 року № 01-32/К-009, виданої Державним архівом Запорізької області, у книзі записів актів цивільного стану відділу ЗАЦС при Миколаївському виконкомі Бердянського повіту Запорізької губернії за 1921 рік міститься актовий запис про народження від 24 грудня 1921 року № 334 про народження « ОСОБА_21 . ОСОБА_22 », яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с. 19-20).

Згідно з паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 09 серпня 2002 року Бердянським РВ УМВС України в Запорізькій області, дата народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с. 18).

У відповідності із свідоцтвом про одруження, виданим 06 червня Миколаївським сільським ЗАГС, актовий запис № 23, ОСОБА_23 одружилась із ОСОБА_24 . Після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_25 » (т.1 а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_17 померла (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Бердянського району Запорізької області, актовий запис № 41) (т. 1 а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , видане виконавчим комітетом Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, актовий запис № 29) (т. 1 а.с. 15).

Судом встановлено, що 12 травня 2008 року між управлінням праці та соціального захисту населення Бердянської РДА та ОСОБА_6 на підставі особистої заяви останньої було укладено договір на обслуговування відділенням соціальної допомоги вдома ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 6).

Згідно з повідомленням КУ «ТЦСО (НСП)» БРР від 01 березня 2017 року № 58 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , знаходилась на обліку в КУ «Териториальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Бердянської районної ради з 01 листопада 2010 року по 31 грудня 2015 року. Для соціально-побутового обслуговування ОСОБА_6 за нею було закріплено соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома КУ «ТЦСО (НСП)» БРР. Обслуговування здійснювалось безкоштовно при кратності відвідування соціальним працівником 2 рази на тиждень. ОСОБА_6 було знято з обліку у зв`язку зі створенням Берестівської сільської об`єднаної територіальної громади (т. 1 а.с. 9).

01 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Спіциної О.В. із заявою про прийняття спадщини за законом згідно ст.ст. 1262, 1266 ЦК України після смерті ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 63).

06 грудня 2016 року до приватного нотаріуса Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Спіциної О.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Бердянського району Запорізької області 28 квітня 2015 року за реєстром № 7, звернувся ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 73).

У відповідності із вищевказаним заповітом ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 9,276 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована ДП № 3 пай 52 КСП «Україна» на території Миколаївської сільської ради Бердянського району Запорізької області.

В заповіті від 28 квітня 2015 року зазначено, що у зв`язку із слабким зором заповідач не може сама прочитати та підписати заповіт, тому на її прохання і в її присутності текст заповіту прочитано та підписано ОСОБА_9 , а при посвідченні заповіту присутні запрошені свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 посвідчено секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Бердянського району Запорізької області Зубко А.Я., підписано Колесніком ОСОБА_28 та зареєстровано в реєстрі за № 7 (т. 1 а.с. 75).

Для повного та всебічного з`ясування обставин по справі судом були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні пояснив, що він був сусідом ОСОБА_17 та ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_17 , яка була сестрою ОСОБА_6 , остання дуже переживала, стала себе погано почувати. Свідок допомагав їй по господарству, оскільки ОСОБА_6 не могла сама справлятися. З роками вона перестала розуміти, що робить, не впізнавала людей, ходила в лахмітті, в будинку у неї було брудно, дуже часто змінювався її настій вона то плакала, то лаялась. Останній час ОСОБА_6 на вулицю не виходила, їй було призначено соціального працівника. Зазначив, що не впізнавала ОСОБА_6 людей не тому, що у неї був слабкий зір, а в зв`язку із проблемами з пам`яттю. Крім зазначеного, свідок пояснив, що йому відомо, що ОСОБА_17 та ОСОБА_6 були рідними сестрами.

Свідок ОСОБА_30 пояснила суду, що вона працювала соціальним робітником, з 2005 року по 2015 рік її закріпили за ОСОБА_6 У ОСОБА_6 була сестра ОСОБА_31 , яка проживала через будинок. Після смерті сестри ОСОБА_6 дуже за нею сумувала, плакала, потім стала поводитись дивно все забувала, перестала впізнавати людей, нічого не робила по господарству, не слідкувала за собою, ходила брудною, не давала її мити. Приблизно за 4 роки до смерті ОСОБА_6 стало зовсім погано треба було їй готувати їжу та годувати її, прибирати після неї. Господарства у неї не було. В 2015 році ОСОБА_6 вже нічого не розуміла, грошима не користувалась, далі двору не виходила, людей не впізнавала та відносилась до них із остережністю, звіту своїм діям не віддавала. Коли помітили, що з будинку почали пропадати гроші та речі, її почали закривати в будинку.

Допитана судом свідок ОСОБА_32 пояснила, що з ОСОБА_6 вона вперше зустрілась в 2007 році на похороні її сестри ОСОБА_17 . За проханням ОСОБА_1 вона приблизно один раз на місяць заїжджала до ОСОБА_6 , щоб привезти їй харчі та ліки. Настрій у останньої був мінливий, в 2015 році вона вже майже нікого не впізнавала, спілкуватися з нею було важко. В будинку було холодно, брудно, господарство не велось. ОСОБА_6 стала агресивною, її закривали в будинку, щоб вона нікуди не пішла. Не впізнавала людей ОСОБА_6 не в зв`язку із поганим зором, а в зв`язку з поганою пам`яттю. З дня знайомства до смерті ОСОБА_6 психічний стан останньої дуже змінився, вона стала зовсім іншою людиною. Похованням померлої ОСОБА_6 займалась ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_33 пояснила суду, бабкою ОСОБА_1 за батьком була ОСОБА_17 , рідною сестрою якої є ОСОБА_6 . Остання дуже важко перенесла смерть сестри, вона постійно плакала, скаржилась на запаморочення, погані сни. Стан ОСОБА_6 постійно погіршувався. Остання з великою обережністю ставилась до людей, які приходили до неї, з 2010 року вже не могла себе обслуговувати, перестала орієнтуватись в подіях, датах, дуже погіршився її психічний стан, вона нічого не пам`ятала, навіть скільки їй років, дату народження. За ОСОБА_6 доглядали дві жінки, які її годували, купали, прибирали за нею, залишатися одна та обслуговувати себе самостійно вона вже не могла. Свідку відомо, що ОСОБА_6 бездумно віддавала свою пенсію, подарувати кому-небудь щось свідомо вона не могла в силу стану свого здоров`я. На зір ОСОБА_6 не скаржилась, не впізнавала людей в силу поганої пам`яті.

ОСОБА_1 , допитана судом в якості свідка, пояснила наступне. Вона є двоюрідною онукою ОСОБА_6 , рідною бабою свідка була ОСОБА_17 ОСОБА_6 та ОСОБА_17 були рідними сестрами, проживали через одну хату, підтримували одна одну. Смерть ОСОБА_17 дуже вразила ОСОБА_6 , вона дуже плакала, говорила, що сестра їй постійно сниться. ОСОБА_1 приїжджала до ОСОБА_6 , допомагала їй, привозила їжу, ліки. З роками ОСОБА_6 опустилася не прала речі, в хаті було брудно. З 2005 року до початку 2016 року за нею доглядав соціальний працівник. Чужих людей ОСОБА_6 до себе не підпускала, сама не скуплялась, грошам ладу дати не могла. З кожним роком стан ОСОБА_6 погіршувався, у неї бували запаморочення, високий тиск, вона могла внаслідок цього впасти. Сільські лікарі допомогу їй не надавали, лише щороку переписували у картці її діагноз. ОСОБА_6 перенесла інсульт, потребувала консультації невропатолога, психіатра, Чому про це відсутні записи у медичній картці останньої питання до лікарів. ОСОБА_6 перестала впізнавати родичів позивачки, одягалась лише із сторонньою допомогою, не слідкувала за порядком в будинку, не розуміла, що вона робить, не пам`ятала події, які були напередодні. В 2014-2015 роках соціальні працівники та сусіди зачиняли ОСОБА_6 , щоб остання нікуди не пішла. Гроші у неї крали, вона не могола пояснити, куди вона їх поділа. Крім зазначеного, з 2014 року у ОСОБА_6 з`явились галюцинації, вона розмовляла з мерцями. Восени 2015 року ОСОБА_6 вже злягла, її купали, одягали, годували. Вона нічого не розуміла, не могла відповісти на питання, погано чула. Тесть відповідача є фермером, він збирає паї, тому приходив до ОСОБА_6 з метою заволодіння належного останній земельним паєм. Розуміти зміст заповіту та дії осіб, які до неї прийшли для складання заповіту, ОСОБА_6 не могла. Люди, які складали заповіт, значно молодші за ОСОБА_6 , у них не було спільних інтересів, тому виникає питання, як вона могла їх до себе допустити, а тим більше погодитися на підписання заповіту. ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_6 не могла розуміти зміст заповіту та керувати своїми діями під час його підписання. Крім наведеного, на проблеми із зором остання не скаржилась, відсутні будь-які медичні документи на підтвердження того, що ОСОБА_6 погано бачила. Вважає, що особи, які складали і підписували від імені ОСОБА_6 заповіт, скористались її психічним станом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно з п. 10 цієї Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог позивачки про встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме факт того, що ОСОБА_1 є двоюрідною онукою ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою ОСОБА_17 .

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України).

За положеннями ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В якості правової підстави для визнання спірного заповіту недійсним ОСОБА_1 зазначила, що в момент посвідчення заповіту заповідач ОСОБА_6 внаслідок дуже похилого віку (93,5 роки), психічного та фізичного стану здоров`я не могла усвідомлювати значення своїх дій та повністю керувати ними, а відтак, заповіт не відповідав її волі.

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначені у ст. 225 ЦК України. Ч.ч. 1, 2 цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

У відповідності з висновком судово-психіатричного експерта від 20 лютого 2019 року № 93, наданим КУ «Запорізька обласна психіатрична лікарня», ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на момент складення нею заповіту від 28 квітня 2015 року виявляла психічні розлади у вигляді органічного емоційно-нестійкого (астенічного) розладу вираженого ступеню внаслідок органічного ураження головного мозку судинного ґенезу (церебральний атеросклероз, ХНМК); ступінь наявних психічних розладів був таким, що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 28 квітня 2015 року (т. 2 а.с. 29-39).

Допитані в судовому засіданні експерти КУ «Запорізька обласна психіатрична лікарня» Паталах Ф.В., Бабіч В.В., Новічкова Ю.В. підтвердили правильність висновку, вказаного вище, зазначили, що під час експертного дослідження ними було ретельно досліджено медичну документацію, а також проаналізовано надані суду пояснення свідків.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта від 16 березня 2020 року № 153, наданим КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги», ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , страждала психічним захворюванням у вигляді органічного емоційно-нестійкого (астенічного) розладу вираженого ступеню внаслідок органічного ураження головного мозку судинного ґенезу (церебральний атеросклероз ХНМК ІІ-ІІІ) на момент складання заповіту 28 квітня 2015 року; ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними під час укладання заповіту 28 квітня 2015 року (т. 2 а.с. 222-226).

Жодного медичного документу на підтвердження неспроможності заповідача особисто поставити підпис в заповіті внаслідок вад зору або поганого зору матеріали справи не містять, відомості про перебування померлої ОСОБА_6 на обліку у лікаря-офтальмолога, або про її огляд вказаним лікарем в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 на час вчинення оскаржуваного правочину страждала тяжким психічним розладом, саме через цю хворобу вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Ці факти встановлено за допомогою спеціальних знань в області психіатрії та медицини; обидва висновки посмертних психіатричних експертиз є чіткими, конкретними, повними обґрунтованими та узгоджуються між собою, з поясненнями свідків і матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Берестівська сільська рада Бердянського району Запорізької області, про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженкою с. Карла Маркса Бердянського району Запорізької області, РНОКПП НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ), та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме факт того, що ОСОБА_1 є двоюрідною онукою ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 від 28 квітня 2015 року, складений на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_6 ( АДРЕСА_3 ), який посвідчений секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Бердянського району запорізької області Зубко А.Я. за реєстровим номером 7.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 червня 2020 року.

Суддя О. М. Вірченко