Дата документу 16.06.2020 Справа № 313/1483/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №313/1483/19 Головуючий у 1 інстанції: Нагорний А.О.
Провадження № 22-ц/807/1424/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Чкаловської сільської ради Веселівського району Запорізької області на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чкаловської сільської ради Веселівського району Запорізької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чкаловської сільської ради Веселівського району Запорізької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 .

З метою отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 він звернувся до державного нотаріуса Веселівської державної нотаріальної контори Запорізької області. 09 жовтня 2019 року державним нотаріусом Дзябко М.І. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ним не було надано правовстановлюючих документів, які б підтверджували право померлого ОСОБА_2 на отримання земельної частки (паю).

Його батько ОСОБА_2 працював у КСП ім. Чкалова, був включений до додатку 1 до Державного акту - Списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Чкалова за №409. Дані щодо виготовлення, реєстрації чи видачу сертифікату на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 у відділ у Веселівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області відсутні.

Членам КСП ім. Чкалова видавались сертифікати на право на земельну частку (пай) розміром 8,48 умовно кадастрових гектарів вартістю за цінами за 1996 рік 31841 грн.

Земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення (у тому числі землі запасу та державного резервного фонду) передано у 2018 році у комунальну власність Чкаловської об`єднаної територіальної громади.

На підставі зазначеного просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право на отримання земельної частки (паю) розміром 8,48 умовно кадастрових гектарів, на території Чкаловської сільської ради Веселівського району Запорізької області, із земель реформованого КСП ім. Чкалова, судові витрати залишити за ним.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право на отримання земельної частки (паю) розміром 8,48 умовно кадастрових гектари, на території Чкаловської сільської ради Веселівського району Запорізької області, із земель реформованого КСП ім. Чкалова.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, залишено за позивачем.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Чкаловська сільська рада Веселівського району Запорізької області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на здійснення розпаювання земельна та видачі сертифікатів на право на земельні частки (паї) після смерті батька позивача, не з`ясування судом наявності або відсутності на території Чкаловської сільської ради вільних земельних ділянок, недоведеність вступу позивача у володіння та розпорядження спадковим майном в розумінні ст. 549 ЦК Української РСР, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За приписами статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року .

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, , відповідні правила ЦК Української РСР.

Статтею 524 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом статті 525 ЦК Української РСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК Української РСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працював у КСП ім. Чкалова на різних посадах, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника №20 від 25 серпня 1965 року. Рік вступу у члени колгоспу 1936 рік (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.22 зворот).

У довідці, виданій виконавчим комітетом Чкаловської сільської ради Веселівського району Запорізької області від 16 вересня 2019 року № 814, зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований з 14.11.1978 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті з ОСОБА_2 був зареєстрований син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Відділ у Веселівському районі від 23 серпня 2019 року №8-025-685/104-19 землю в колективну власність КСП ім. Чкалова Веселівського району Запорізької області передано на підставі Державного акту на право колективної власності на землю Серія ЗП 00250 від 04 січня 1996 року. У Додатку №1 до Державного акту список громадян-членів КСП ім. Чкалова за номером 409 вчинено запис ОСОБА_2 . Дані щодо виготовлення, реєстрації та видачу ОСОБА_2 сертифікату на право на земельну частку (пай) у відділі відсутні (а.с.11).

19 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Веселівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою від 19 жовтня 2019 року державним нотаріусом Веселівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дзябко М.І. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю даних щодо виготовлення чи видачі сертифікату на ім`я померлого (а.с.13).

Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до положень частин дев`ятої, десятої статті 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

За частинами шостою, сьомою статті 6 ЗК України 1990 року при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно статті 9 ЦК Української РСР, здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік.

Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно роз`яснень пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК Української РСР. У цьому разі слід враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, встановивши, що на день видачі КСП ім. Чкалова Державного акта на право колективної власності на землю від 04 січня 1996 року ОСОБА_2 не був членом указаної селянської спілки, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов помилкового висновку про те, що останній набув права власності на спірну земельну частку (пай), у зв`язку із чим указану земельну частку (пай) можна вважати частиною спадкового майна померлого, а позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Саме до аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц (провадження №61-4320св18); від 10 січня 2019 року у справі №696/1268/16-ц (провадження №61-7892св18); від 27 травня 2020 року у справі №701/1042/19 (провадження №61-3389св20).

Крім того, матеріали справи не містять та позивачем не надано копії Державного акту на право колективної власності на землю Серія ЗП 00250 від 04 січня 1996 року.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII »Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чкаловської сільської ради Веселівського району Запорізької області задовольнити.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Чкаловської сільської ради Веселівського району Запорізької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складений 18 червня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова