ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/3119/19
Провадження № 22-ц/4820/1048/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 682/3119/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Мазуркевичем Олександром Станіславовичем, на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2020 року в складі судді Маршал І.М. у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У жовтня 2019 року ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на його користь 35550 грн. 68 коп., з яких 29264 грн. 68 коп. витрат на навчання та 6 286 грн. витрат, пов`язаних з наданням гарантій і компенсацій згідно ст. 120 КЗпП України, а також 1 921 грн. судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, зазначало, що 22 квітня 2015 року між відокремленим підрозділом «Хмельницька атомна електрична станція» ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в якості замовника, Національним університетом «Львівська Політехніка», в якості виконавця і ОСОБА_1 , в якості особи, що навчається, укладено договір № 10654/56-124-15-02620 про підготовку фахівця. Згідно умов договору виконавець здійснює за рахунок державного замовлення чи кошти особи, яка навчається здобуття повної вищої освіти, а замовник працевлаштовує цю особу у ВП ХАЕС після закінчення навчання у виконавця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» («магістр»), натомість особа зобов`язана прибути у ВП ХАЕС для працевлаштування в строки, встановлені у направленні на підприємстві замовника не менше 3 років.

Також 11 вересня 2011 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Замовник) в особі генерального директора відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція», який діяв на підставі відповідного доручення, Севастопольським національним університетом ядерної енергії та промисловості (Виконавець) та ОСОБА_1 в особі його законного представника батька ОСОБА_2 (Особа) було укладено договір № 1-11-28-Х про підготовку бакалавра.

Згідно умов договору Замовник оплачує вартість послуг на підготовку фахівця, а Особа зобов`язується навчатись за державним замовленням на денній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр». Вартість послуг на підготовку, яку оплачує Замовник.

За період навчання ОСОБА_1 в Севастопольському національному університеті ядерної енергії та промисловості позивачем було сплачено 29264,68 грн.

Позивач вказував, що на підставі посвідчення про скерування на роботу № 11-6-16 та наказу від 22 березня 2017 року № 607к «Про прийняття на роботу» 24 березня 2017 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у цех теплової автоматики та вимірювань ВП ХАЕС на посаду електрослюсаря з ремонту й обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанцій 4 розряду. Відповідно до наказу від 13 лютого 2019 року № 356к «Про звільнення» відповідач з 24 березня 2019 року звільнився з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Таким чином відповідач пропрацював у ВП ХАЕС два роки, тобто менше визначеного строку встановленого п. 4.4. Договору, а згідно п. 5.1 цього договору в разі невиконання особою зобов`язань по даному договору особа повністю відшкодовує замовнику витрати, понесені ним на його підготовку за весь час навчання, в тому числі за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» відповідно до договору від 01 вересня 2011 року № 1-11-28-х та цього Договору.

Тому, враховуючи те, що відповідач не виконав зобов`язань по Договору і не відпрацював на ВП ХАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» три роки, то він зобов`язаний відшкодувати для позивача витрати на навчання в сумі 29 264 грн. 68 коп. і витрати, пов`язані з наданням гарантій і компенсацій згідно з ст.. 120 КЗпП України, в сумі 6 286 грн., які були виплачені відповідачу як одноразова грошова допомога при прийнятті на роботу.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція`Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 35550 грн. 68 коп. витрат та 1921 грн. судового збору.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Мазуркевич О.С. не погодилися з таким рішенням суду першої інстанції подали апеляційну скаргу, в якій вважають таке рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт вказує, що положення ст. 52 Закону України «Про освіту» на час укладення договору про підготовку бакалавра від 01 вересня 2011 року № 1-11-28-х не передбачали обов`язку випускника відшкодовувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, а відповідно до п. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки і лише в разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Таким чином випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Також посилається апелянт, що ні положення Закону України «Про освіту», «Про вищу освіту» не містять зобов`язальних норм права щодо відшкодування випускником до державного бюджету вартості навчання у випадку, встановленому у п. 14 Порядку, не приймалися такі положення щодо відшкодування вартості навчання Кабінетом Міністрів України. Крім того, на думку апелянта, суд не звернув уваги на ті обставини, що він пропрацював у замовника більш ніж два роки, а його батько є інвалідом ІІ групи, а тому у відповідно до п. 5.3, укладеного Договору, відшкодування замовнику витрат на підготовку фахівця не здійснюється.

Також апелянт, вказує, що він не повинен відшкодовувати витрати пов`язані з наданням гарантій і компенсацій згідно ст. 120 КЗпП України, з огляду на п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 255 від 02.03.1998 року «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість», оскільки в наказі від 22 березня 2017 року № 607к про прийняття його на роботу не було вказано будь-яких застережень щодо строку роботи на підприємстві, крім того, він пропрацював більше року, тому вимоги про стягнення з нього одноразової грошової допомоги у розмірі посадового окладу в сумі 6286 грн. є безпідставними.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник адвокат Мазуркевич О.С. просили скасувати рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки судом вірно встановлені дійсні обставини справи. 22 квітня 2015 року між позивачем, Національним університетом "Львівська політехніка", в якості виконавця і відповідачем укладено договір № 10654/56-124-15-02620 про підготовку ОСОБА_1 , відповідно до п. 4.4. договору відповідач після закінчення ним навчання зобов`язаний був прибути до ВП ХАЕС для працевлаштування в строки, встановлені у направленні на роботу та відпрацювати на підприємстві замовника не менше трьох років. Крім того, попередньо до укладення договору №10654/56-124-15-02620 від 22 квітня 2015 року між позивачем, Севастопольським національним університетом ядерної енергії та промисловості, в якості виконавця і батьком ОСОБА_1 , 01 вересня 2011 року було укладено договір № 1-11-28-х про підготовку бакалавра згідно умов якого виконавець договору СНУЯП за кошти позивача, тобто замовника договору здійснює навчання відповідача за освітньо-кваліфікаційним рівнем "бакалавр", загальна вартість навчання яку оплатив позивач становить 29 264 грн. Оскільки відповідач умови договору не виконав звільнився з роботи не відпрацювавши встановлений термін, тому позивач має право на отримання відшкодування за оплачене навчання ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 звільнився з роботи у ВП Хмельницька АЕС» за власним бажанням, а не по догляду за хворим батьком. Також, при прийнятті на роботу відповідач отримав одноразову допомогу в розмірі посадового окладу в сумі 6286 грн., в зв`язку з переїздом на роботу в іншу місцевість, яку він зобов`язаний повернути відповідачу, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 255 від 02 березня 2020 року. Позивач вказує, що допитані в судовому засіданні свідки, підтвердили факт звільнення ОСОБА_1 з роботи, оскільки останній знайшов кращу більш оплачувану роботу за кордоном.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що 11 вересня 2011 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Замовник) в особі генерального директора відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція», який діяв на підставі відповідного доручення, Севастопольським національним університетом ядерної енергії та промисловості (Виконавець) та ОСОБА_1 в особі його законного представника батька ОСОБА_2 (Особа) було укладено договір № 1-11-28-Х про підготовку бакалавра.

За умовами договору Замовник оплачує вартість послуг на підготовку фахівця, а Особа зобов`язується навчатись за державним замовленням на денній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» зі строком навчання до 31 липня 2015 року. Вартість послуг на підготовку, яку оплачує Замовник за час навчання особи становить 4097,68 грн. без ПДВ за період з 01.09.2011 року по 31.12.2011 року. Вартість послуг на наступні роки навчання визначатиметься сторонами після укладення основного договору на відповідний рік додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору (п.п. 1.1-1.3).

Особа зобов`язана відповідно до направлення на роботу своєчасно прибути в підрозділ Замовника для працевлаштування та відпрацювати не менше трьох років і відшкодувати Замовнику грошовими коштами вартість навчання оплачених ним послуг в порядку та випадках, передбачених розділом 5 Договору (п.п. 4.5-4.6).

У випадку звільнення Особи з роботи у підрозділі Замовника до закінчення трьохрічного строку Особа відшкодовує Замовнику, витрати понесені ним на підготовку Особи відповідно до даного Договору, а також витрати пов`язані з наданням особі гарантій та компенсацій згідно ст. 120 КЗпП, у таких розмірах:

-100% витрат за навчання - при звільнені протягом року після працевлаштування;

-70% витрат на навчання при звільненні більш ніж через рік після навчання;

-40% витрат на навчання - при звільненні більш ніж через два роки після працевлаштування (п 5.2).

06.09.2012 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Замовник) в особі генерального директора відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція», який діяв на підставі відповідного доручення, Севастопольським національним університетом ядерної енергії та промисловості (Виконавець) та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 1-11-28-Х про підготовку бакалавра від 01.09.2011 року, за якою вартість послуг на підготовку фахівця в період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року складає 13416 грн.

05.09.2013 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Замовник) в особі генерального директора відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція», який діяв на підставі відповідного доручення, Севастопольським національним університетом ядерної енергії та промисловості (Виконавець) та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 1-11-28-Х про підготовку бакалавра від 01.09.2011 року, за якою вартість послуг на підготовку фахівця в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року складає 13416 грн.

За період навчання ОСОБА_1 в Севастопольському національному університеті ядерної енергії та промисловості з 01.09.2011 року по 31.12.2013 року Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Замовник) в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» було сплачено 29264,68 грн. навчальному закладу та саме ці грошові кошти як витрати за навчання відповідача в Севастопольському національному університеті ядерної енергії та промисловості позивач просить стягнути на його користь.

В послідуючому 18 лютого 2015 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Замовник) в особі генерального директора відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція», який діяв на підставі відповідного доручення, Національним університетом «Львівська політехніка» та ОСОБА_1 було укладено договір № 10654 про підготовку фахівця.

За умовами договору Особа зобов`язана прибути в ВП ХАЕС для працевлаштування в строки, встановлені у направленні та відпрацювати на підприємстві Замовника не менше 3 (трьох) років відповідно до направлення на роботу своєчасно прибути в підрозділ Замовника для працевлаштування та відпрацювати не менше трьох років і відшкодувати Замовнику витрати, понесені ним на підготовку особи відповідно до розділу 5 даного договору в разі невиконання Особою умов договору (п.п. 4.4.-4.5).

В разі невиконання Особою зобов`язань за даним договором Особа повністю відшкодовує Замовнику витрати понесені ним на підготовку Особи, в тому числі за освітнім кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» відповідно до договору від 01.09.2011 року № 1-11-28-Х та цього договору, фактичні витрати Замовника, пов`язані з наданням Особі гарантій та компенсацій згідно ст. 120 КЗпП (п. 5.1).

Наказом Генерального директора ВП ХАЕС № 670к від 22 березня 2017 року ОСОБА_1 за направленням після закінчення ВНЗ було прийнято на постійну роботу в цех теплової автоматики та вимірювань ВП ХАЕС.

Наказом Генерального директора ВП ХАЕС № 682к від 31 березня 2017 року наказано виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі посадового окладу в сумі 6286 грн. у відповідності до Постанови Кабінету міністрів України № 255 від 02.03.1998 року «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість.

Вказані кошти були виплачені ОСОБА_1 в квітні 2017 року.

Наказом Генерального директора ВП ХАЕС № 356к від 13 лютого 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 24 березня 2019 року на підставі ст. 38 КЗпП за власним бажанням.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За нормами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами 11 вересня 2011 року було укладено трьохсторонній цивільно-правовий договір № 1-11-28-Х, 18 лютого 2015 року, трьохсторонній цивільно-правовий договір № 10654 про підготовку фахівця за умовами яких Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Замовник) в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» оплачує вартість послуг на підготовку фахівця ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язується навчатись за державним замовленням на денній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем « Бакалавр », після закінчення навчання зобов`язаний своєчасно прибути в підрозділ ВП ХАЕС для працевлаштування та відпрацювати не менше трьох років, а у випадку звільнення з роботи у підрозділі ВП ХАЕС до закінчення трьохрічного строку відшкодовувати ВП ХАЕС Замовнику, витрати понесені ним на підготовку ОСОБА_1 .

Отже, між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Замовник) в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини на підставі відповідних правочинів як між фізичною особою та юридичною особою - окремим суб`єктом господарювання.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за правочинами щодо відпрацювання не менше трьох років у підрозділі ВП ХАЕС не виконав, а тому у відповідності до умов договорів повинен відшкодовувати Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Замовник) в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» витрати, понесені позивачем на навчання відповідача у вищому навчальному закладі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що наявні підстави для відшкодування відповідачем позивачу витрат на його навчання у вищому навчальному закладі.

Доводи апеляційної скарги, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, положенням ст. 52 Закону України «Про освіту» на час укладення договору про підготовку бакалавра, Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», нормам Закону України «Про освіту», «Про вищу освіту», які не містять зобов`язальних норм права щодо відшкодування випускником до державного бюджету вартості навчання слід відхилити, оскільки правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються відповідними трьохсторонніми цивільно-правовими договорами та відповідними нормами Цивільного кодексу України, які і підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Також не приймає до увагу суд і посилання апелянта на п. 5.3 договору від 01.09.2011 року, за умовами якого відшкодування Замовнику витрат на підготовку фахівця не здійснюється у випадку встановлення інвалідності одному з батьків Особи, внаслідок чого Особа не може приступити до роботи за направленням.

З аналізу даного пункту договору слід зробити висновок, що обов`язковою умовою звільнення особи від відшкодування витрат на навчання є саме неможливість приступити до роботи через інвалідність одного з батьків.

При цьому жодних даних, що відповідач не міг приступити до роботи через інвалідність батька судом не здобуто, навпаки як видно з матеріалів справи після закінчення навчання наказом генерального директора ВП ХАЕС від 22 березня 2017 року ОСОБА_1 був прийняти на роботу у відповідний підрозділ і приступив до виконання трудових обов`язків, а тому відсутні підстави для застосування п. 5.3 договору від 01.09.2011 року.

Відхиляє суд і доводи апеляційної скарги з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України № 255 від 02.03.1998 року «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» щодо безпідставності стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової допомоги у розмірі посадового окладу в сумі 6286 грн., оскільки на думку апелянта в даному випадку відсутні, передбачені даною постановою підстави для стягнення цих коштів.

За змістом п. 5.2 договору від 11 вересня 2011 року № 1-11-28-Х, п. 5.1 договору № 10654 від 18 лютого 2015 року між сторонами у випадку звільнення відповідача з роботи у підрозділі позивача до закінчення трьохрічного строку після початку роботи відповідач відшкодовує витрати пов`язані з наданням особі гарантій та компенсацій згідно ст. 120 КЗпП.

Отже дані правовідносини між сторонами щодо відшкодування витрат, пов`язаних з наданням особі гарантій та компенсацій згідно ст. 120 КЗпП врегульовано сторонами у цивільно-правових угодах, а тому саме положення вказаних договорів суд приймає до уваги при стягненні даних коштів.

За таких обставин рішення суду в частині стягнення даних грошових коштів є законним та обґрунтованим.

В той же час, стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на навчання в Севастопольському національному університеті ядерної енергії та промисловості в сумі 29264,68 грн., суд припустився помилки.

Як зазначено вище між сторонами 11 вересня 2011 року між було укладено договір № 1-11-28-Х про підготовку бакалавра, за умовами якого відповідач зобов`язаний відпрацювати в підрозділі позивача після закінчення навчання не менше трьох років, а у випадку звільнення з роботи до закінчення трьохрічного строку відшкодувати позивачу, витрати понесені ним на підготовку у розмірах:

-100% витрат за навчання - при звільнені протягом року після працевлаштування;

-70% витрат на навчання при звільненні більш ніж через рік після навчання;

-40% витрат на навчання - при звільненні більш ніж через два роки після працевлаштування (п 5.2).

Вказаний договір є чинним, розірваний сторонами не був, зміни до нього не вносились.

18 лютого 2015 року між сторонами було укладено договір № 10654 про підготовку фахівця, за умовами договору позивач також був зобов`язаний відпрацювати на підприємстві відповідача не менше 3 (трьох) років і в разі невиконання своїх зобов`язань повністю відшкодовує Замовнику витрати понесені ним на підготовку, в тому числі за освітнім кваліфікаційним рівнем «Бакалавр» відповідно до договору від 01.09.2011 року № 1-11-28-Х та цього договору.

Отже правовідносини між сторонами щодо витрат позивача на підготовку відповідача як фахівця було врегульовано двома трьохсторонніми цивільно-правовими угодами.

При цьому, за угодою від 11 вересня 2011 року № 1-11-28-Х визначались умови щодо навчання відповідача та оплати навчання в Севастопольському національному університеті ядерної енергії та промисловості, який був третьою стороною угоди, а в угоді від 18 лютого 2015 року № 10654 визначались умови щодо навчання відповідача та оплати навчання в Національному університеті «Львівська політехніка», який в свою чергу був стороною вже даної угоди.

Таким чином на думку суду вказані угоди регулювали правовідносини між сторонами щодо навчання відповідача та оплати його навчання в різних вищих начальних закладах, сторонами в даних угодах були різні навчальні заклади, а тому при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача витрат на навчання в певному навчальному закладі слід брати до уваги виключно ту цивільно-правову угоду, яке регулювала правовідносини між сторонами щодо оплати навчання в конкретному навчальному закладі.

Як видно з позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на навчання позивача в Севастопольському національному університеті ядерної енергії та промисловості, а тому при визначенні розміру цих витрат суд керується п. 5.2 угоди від 11 вересня 2011 року № 1-11-28-Х.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу після навчання 22 березня 2017 року, звільнений з роботи за власним бажанням 24 березня 2019 року, тобто пропрацював в підрозділі ВП ХАЕС 2 роки 2 дні.

З врахуванням викладеного, умов п. 5.2 договору від 11 вересня 2011 року № 1-11-28-Х, оскільки відповідач звільнився з роботи більш ніж через два роки, але менша ніж через три роки після працевлаштування в підрозділ ВП ХАЕС, він зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати, понесені ним на підготовку відповідача як фахівця у розмірі 40% витрат на навчання.

Оскільки за період навчання ОСОБА_1 в Севастопольському національному університеті ядерної енергії та промисловості з 01.09.2011 року по 31.12.2013 року Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» було сплачено 29264,68 грн., то з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на навчання в сумі 11705,87 грн. (29264,68х40%).

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат на навчання та судових витрат підлягає зміні і з відповідача на користь позивача слід стягнути 11705,87 грн. витрат на навчання та 6286 грн. одноразової грошової допомоги, а всього 17991,87 грн..

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем були заявлені вимоги майнового характеру з ціною позову 35550,68 грн.

Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір за вимогами в сумі 1921 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги було сплачено 2881,50 грн., 150 % від сплаченого судового збору позивачем.

Позов підлягає задоволенню частково на суму 17991,87 грн. (35550,68-17558,81), тобто на 50,61 % від заявлених позовних вимог.

В зв`язку з цим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 972,22 грн. (1921х50,61%), а з позивача на користь відповідача 1423,17 грн. (2881,50х49,39%).

Відповідно до п. 10 ст. 141 ЦПК України з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 450 грн. 95 коп. (1423,17-972,22) судових витрат у вигляді сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Мазуркевичем Олександром Станіславовичем задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2020 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (м. Нетішин Хмельницької області вул.. Енергетиків. 20, код ЄДОПУО 21313677) 17991 грн. 87 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (м. Нетішин Хмельницької області вул.. Енергетиків. 20, код ЄДОПУО 21313677) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 450 грн. 95 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 червня 2020 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох