КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року м. Київ

Справа №365/82/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/8295/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Згурівського районного суду Київської області постановлену під головуванням судді Денисенко Н.О. 20 березня 2020 року в смт. Згурівка, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Згурівського районного нотаріального округу Ківало Ірини Володимирівни, треті особи: Згурівська районна державна нотаріальна контора Київської області, Головне управління Держгеокадастру в Київській області, Згурівська селищна рада Київської області про встановлення факту успадкування за законом нерухомого майна, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2020 року позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд встановити факт її постійного проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 на момент її смерті та ведення з нею спільного господарства; визнати її право власності у порядку спадкування на земельну ділянку та частину домоволодіння; визнати недійсним та скасувати заповіт ОСОБА_4 ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 20 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Згурівського районного нотаріального округу Ківало Ірини Володимирівни, треті особи: Згурівська районна державна нотаріальна контора Київської області, Головне управління Держгеокадастру в Київській області, Згурівська селищна рада Київської області про встановлення факту успадкування за законом нерухомого майна, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач не виконала вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунула недоліки в повному обсязі, а саме не зазначила ціну позову та не сплатила судовий збір за вимогу майнового характеру.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням позивач, нею подано апеляційну скаргу, так як вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Позивач вказує на те, що нею були усунуті недоліки, які були зазначені в ухвалі суду від 28 лютого 2020 року, а саме подано уточнену позовну заяву із виключенням із складу відповідачів нотаріуса Згурівського районного нотаріального округу Ківало І.В. та Згурівську державну нотаріальну контору із складу третіх осіб; сплачено судовий збір зазначений в ухвалі суду в розмірі 2522, 40 грн, іншої суми для сплати судового збору в ухвалі зазначено не було. Таким чином, недоліки зазначені в ухвалі суду від 28 лютого 2020 року було виконано в повному обсязі. Однак судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі безпідставно зазначено, що позивачем не усунуто недоліки щодо зазначення ціни позову та сплати судового збору за вимогу майнового характеру, оскільки відповідно до ч.2 ст. 185 ЦПК України суд в ухвалі про залишення позову без руху має зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити, однак в ухвалі суду не було зазначено точної суми, яку необхідно сплатити позивачу за вимогу майнового характеру. Крім того, вказує на те, що відповідно до положень ч.2 ст. 176 ЦПК України, якщо на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливу, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору. Тобто, вважає, що в даному випадку визначити ціну позову та суму судового збору за вимогу майнового характеру мав суд. Також, позивач в уточненій позовній заяві, яка була надана нею на виконання вимог ухвали суду від 28 лютого 2020 року вказувала на те, що вона позбавлена можливості визначити ціну позову, оскільки в неї відсутні документи на підставі яких можна провести оцінку нерухомого майна.

На підставі викладеного, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що в лютому 2020 року позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд встановити факт її постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 на момент її смерті та ведення з нею спільного господарства; визнати її право власності у порядку спадкування на земельну ділянку та частину домоволодіння; визнати недійсним та скасувати заповіт ОСОБА_4 ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 28 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху з підстав недодержання вимог, викладених у ст.ст.175,177 ЦПК України, а саме позивачу необхідно було встановити точну ціну позову, шляхом уточнення грошової оцінки спадкового майна на момент пред`явлення позову, змісту позовних вимог щодо кожного із відповідачів, сплатити судовий збір за три вимоги немайнового характеру та за одну вимогу майнового характеру, надати позивачу докази, якими вона обґрунтовує свої вимоги та зазначити докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності). Також в ухвалі зазначено про необхідність врахування позивачем роз'яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.

Копію ухвали суду від 28 лютого 2020 року позивачем отримано 10 березня 2020 року (а.с. 19).

19 березня 2020 року на виконання ухвали Згурівського районного суду Київської області від 28 лютого 2020 року позивачем до суду першої інстанції подано уточнену позовну заяву, в якій вона вказувала на те, що вартість об`єктів нерухомого майна їй невідома та встановити їх вартість шляхом проведення оціночної експертизи вона позбавлена можливості, оскільки правовстановлюючі документи на вказане майно у неї відсутні, а на запит до нотаріуса про надання вказаних документів вона відповіді не отримала. Також вказувала на те, що після визначення в судовому процесі суми вартості нерухомого майна, за ухвалою суду нею буде доплачено судовий збір у відповідному розмірі. Зазначала, що клопотання про витребування доказів, які не можуть бути нею подані разом з позовною заявою, буде надано окремо до початку підготовчого судового засідання у справі. На виконання ухвали суду від 28 лютого 2020 року нею надано документи, що підтверджують сплату судового збору в розмірі 2522, 40 грн (а.с. 20-33).

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 20 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Згурівського районного нотаріального округу Ківало Ірини Володимирівни, треті особи: Згурівська районна державна нотаріальна контора Київської області, Головне управління Держгеокадастру в Київській області, Згурівська селищна рада Київської області про встановлення факту успадкування за законом нерухомого майна, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом - визнано неподаною та повернуто позивачу. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунуто недоліки в повному обсязі, а саме не зазначено ціну позову та не сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру, що є обов`язковою вимогою закону. При цьому позивач не підтвердила неможливості встановити точну ціну позову, визначену дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Зокрема, згідно з п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи ( ч. 2 ст. 176 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч.2 ст. 4 вказаного Закону за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві, поданій 27 лютого 2020 року, позивач зазначала про те, що встановити вартість земельної ділянки та частини домоволодіння, станом на день подання позову, без проведення оціночної експертизи неможливо, а тому відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» вона сплачує мінімальний розмір судового збору за дві вимоги майнового характеру в розмірі 1681, 60 грн.

На виконання вимог ухвали суду від 28 лютого 2020 року, позивачем було подано уточнену позовну заяву, в якій вона, зокрема, вказувала на те, що вартість об`єктів нерухомого майна їй невідома та встановити їх вартість шляхом проведення оціночної експертизи вона позбавлена можливості, оскільки правовстановлюючі документи на вказане майно у неї відсутні, а на запит до нотаріуса про надання вказаних документів вона відповіді не отримала. Також вказувала на те, що після визначення в судовому процесі суми вартості нерухомого майна, за ухвалою суду нею буде доплачено судовий збір у відповідному розмірі.

За таких обставин, вимога суду першої інстанції про необхідність вказати ціну позову та надати оцінку вартості майна, яка зазначена в ухвалі суду від 28 лютого 2020 року про залишення позовної заяви без руху, є безпідставною.

Судом не враховано те, що якщо на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи ( ч. 2 ст. 176 ЦПК України). Таким чином, за відсутності у позивача можливості провести оцінку вартості майна, та беручи до уваги факт сплати позивачем судового збору за дві вимоги майнового характеру в розмірі 1681,60 грн, та відсутність визначеного судом іншого розміру судового збору за дані вимоги, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви у зв'язку з неповним усуненням недоліків не може вважатись обґрунтованим.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Згурівського районного нотаріального округу Ківало Ірини Володимирівни, треті особи: Згурівська районна державна нотаріальна контора Київської області, Головне управління Держгеокадастру в Київській області, Згурівська селищна рада Київської області про встановлення факту успадкування за законом нерухомого майна, визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом неподаною та повернення її позивачу.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Згурівського районного суду Київської області від 20 березня 2020 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук