Справа № 161/2998/20
Провадження № 2/161/1730/20
У Х В А Л А

27 травня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування жилим приміщенням.

06.04.2020 року до суду надійшло клопотання відповідача, в якому вона просить суд провадження по справі закрити, так як відсутній предмет спору, оскільки 26.03.2020 року її було знято з реєстрації у зв`язку з вибуттям до іншого місця проживання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки станом на день розгляду справи - 08.04.2020 року відповідач добровільно знялася з реєстрації, що свідчить про визнання позовних вимог, тобто, відсутній предмет спору у даній справі.

Одночасно, 08.04.2020 року стороною позивача було подано до суду клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу та сплаченого судового збору по справі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті.

Судом встановлено, що 21.02.2020 року між адвокатом Деркачем Д.В. та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № 06/20.

Згідно наданого адвокатом Деркачем Д.В. акту №1 вартість наданих адвокатом послуг по даній справі становить 5 000 грн, які вже оплачені до моменту подання позову до суду.

Квитанцією до прибуткового касового ордера № 04 від 24.02.2020 року підтверджується сплата 5 000 грн. ОСОБА_1 адвокату Деркачу Д.В. за надання правової допомоги по договору від 21.02.2020 року.

27.05.2020 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, не заперечувала щодо стягнення з неї 1 000 грн. витрат на надання професійної правової допомоги та 420 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18.

При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує, що справа не є складною, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, той факт, що розгляд справи здійснено без участі осіб, на підставі письмових заяв, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.

Щодо стягнення судового збору, то слід зазначити.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, враховуючи те, що відповідачем фактично визнано позовні вимоги позивача, то 50 відсотків судового збору позивачу підлягає поверненню за рахунок державного бюджету та 420 грн. 40 коп. стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 137, 142, 255 ч. 1 п. 2 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування жилим приміщенням - закрити.

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого при звернені з позовом до суду згідно квитанції № 0.0..1 від 24.02.2020 року в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. сплаченого судового збору, понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С.Крупінська