Справа № 653/4625/19
Провадження № 2/653/289/20
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

17 червня 2020 року

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах якого діє адвокат Гринечко Сергій Богданович до ОСОБА_4 - про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 в інтересах якого діє Адвокат Гринечко Сергій Богданович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 - про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Позов мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У даному будинку з 04 березня 1987 року зареєстрований його син ОСОБА_4 .

У 2004 році ОСОБА_4 виїхав до свого товариша в іншу країну та з того часу він не з`являвся, за зареєстрованим місцем проживання не проживає, в утриманні житла участі не бере, комунальні платежі не сплачує.

Зазначає, що реєстрація відповідача в будинку призводить до того, що він вимушений більше сплачувати за житлово-комунальні послуги та викликає складнощі у оформленні субсидій.

У зв`язку із цим, просить суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_6 та його представник адвокат Гринечко С.Б. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позові та просили їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_4 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_6 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 186288810 від 25 жовтня 2019 року.

Згідно довідки відділу ведення реєстру територіальної громади міста № 4019 від 18 грудня 2019 року, копії будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_4 , 1964 року народження.

Відповідно до листа Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області № 11852/01/38-19 від 02 вересня 2019 року, в ході проведення першочергових заходів було встановлено, що ОСОБА_4 виїхав з території України у 2004 році до Російської Федерації.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що відповідач ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, оскільки у 2004 році поїхав з країни та не повертався.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням.

За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем належними, допустимими та достовірними доказами доведено обставини (факти), якими обґрунтовуються його позовні вимоги, зокрема те, що позивач є власником житлового будинку, відповідач у зазначеному будинку не проживає з 2004 року без поважних причин, не цікавиться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні. Доказів, які б спростовували дані факти, відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що факт реєстрації відповідача у будинку позивача, порушує права останнього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з метою захисту майнового права позивача, ОСОБА_4 необхідно визнати таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Керуючись ст. 150 ЖК України, ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 258-259, 263-265, 273, 280, 282, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 в інтересах якого діє адвокат Гринечко Сергій Богданович до ОСОБА_4 - про визнання особи такою, що втратила право користування житлом- задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 18 червня 2020 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова