Справа № 441/219/19 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/3479/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області в складі судді Яворської Н.І. від 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 19 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1180 дол. США (одну тисячу сто вісімдесят дол. США) що складає в гривневому еквіваленті 30872 грн. 19 коп. (тридцять тисяч вісімсот сімдесят дві грн. 19 коп.) основного боргу за договором позики, 32 дол. 79 центів, що в гривневому еквіваленті складає 831.72 грн. (вісімсот тридцять одна гривня 72 коп.) трьох процентів річних від простроченої суми, 768.40 грн. - сплаченого судового збору, 4295.24 грн. - витрат на правову допомогу. В решті позову ОСОБА_2 - відмовлено. В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсними відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційні скарзі просить скасувати рішення частково в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення процентів за користування позикою в сумі 1019,07 доларів США та винести в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою в сумі 1019,07 доларів США, що станом на 15.05.19р. складає 26661,80 грн.; перерозподілити судові витрати сторін, понесені в суді першої інстанції; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом рішення в апеляційному провадженні. Вказує, що не погоджується із винесеним рішенням в частині відмови в стягненні процентів користування позикою, вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, у зв`язку із порушенням норм матеріального права, таким, що не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України. Звертає увагу, що згідно договору позики ОСОБА_3 зобов`язувався здійснювати повернення коштів щомісячно, починаючи з квітня 2018 р. в розмірі 200,00 дол. США та в разі не повернення коштів до 07.10.18р. сплачувати відсотки в розмірі 10% щомісячно від залишку суми боргу. Таким чином, розпискою передбачено можливість користуватися позикою і після 07.10.2018р. вказує, що в Розписці від 03.03.18р. не зазначено, що до 07.10.18р. кошти надаються в позику без сплати відсотки, однак і не зазначено в якому розмірі мають сплачуватися відсотки до 07.10.18р. Зазначає, що до 07.10.2018 року розмір відсотків нараховано відповідно до положень ст.. 1048 ЦК України в розмірі облікової ставки НБУ, з 08.10.18 року згідно визначеного розпискою дати та розміру 10% на місяць. Вказує, що для врегулювання спору та пред`явлення письмової вимоги про повернення позики позивач надіслав відповідачу претензію №2019/01/Д-Ф від 16.01.19р., таким чином відповідачу було висунуто письмову вимогу про повернення коштів за розпискою від 03.03.2018р. Однак, ані 07.10.2018 року, ані після одержання претензії, ані через тридцять днів після одержання претензії, ані впродовж майже дев`яти місяців розгляду справи в суді, відповідач не повернув позику та відсотки за користування позикою. Також зазначає, що позивачем ОСОБА_2 було надано докази правовірності своїх вимог щодо стягнення процентів за договором позики розписку від 03.03.18р. та претензію №2019/01/Д-Ф від 16.01.19р.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, зустрічної позовної заяви, заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також інших письмових пояснень у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 81, 89, 141 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, ч.2 ст. 1047 ЦК України, постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1968цс15, від 18 січня 2017 року в справі №6-2789цс16, та задовольняючи частково позов ОСОБА_2 і відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_3 , виходив з того, що 03.03.2018 між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав в позику від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1380 американських доларів, терміном до 07.10.2018, що підтверджується письмовою розпискою, даною ОСОБА_3 з вказаної вище позиченої суми повернув 200 доларів , іншу суму боргу 1180 доларів не повернув позивачу, що підтверджується оригіналом розписки, яка долучена позивачем до матеріалів справи, а тому суд вважав, що з відповідача слід стягнути на користь позивача вказану суму боргу та три проценти річних від простроченої суми. В решті позову щодо стягнення з відповідача в користь позивача 1019.07 доларів США процентів за користування позикою суд відмовив за недоведеністю позовних вимог у цій частині, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивач суду не представив. Суд вважав, що пояснення представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 , що дана умова оговорена в розписці, не може слугувати підставою для стягнення відсотків за користування коштами оскільки, Марциняк мав повертати позичку частинами і в розписці не конкретизовано, як того вимагають правила ст. 1048 ЦК України, на які цілі та у зв`язку з чим ОСОБА_4 позичав гроші. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважав необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_6 судові витрати в сумі 768.40 грн. сплаченого судового збору та 4295.24 грн. витрат на правову допомогу. В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 суд відмовив за безпідставністю заявлених вимог. В суді доведено, що розписка написана власноручно Марциняком, що останній не оспорює, факт відсутності будь-якого тиску з боку ОСОБА_2 , що підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який був присутнім при написанні розписки. Інших доказів позивач за зустрічним позовом суду не надав і в суді таких не добуто.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, частина обставин, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає частковому скасуванню.

30.01.2019р. ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 заборгованість на загальну суму 1807,68 дол. США 68 центів США (одну тисячу вісімсот сім доларів США 68 центів США), що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 30.01.19р. складає 50203, 00 грн. (п`ятдесят тисяч двісті три гривні 00 копійок), з яких: - 1180 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 30.01.19р. складає 32771,04 грн. сума основного боргу; 21,61 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 30.01.19р. складає 600,15 грн. 3% річних нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України; 606,07 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 30.01.19р. складає 16831,81 грн. відсотки за користування коштами, та судові витрати.

21.05.2019р. ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій остаточно просила: стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість на загальну суму 2230,86 дол. США 68 центів США (дві тисячі тридцять доларів США 68 центів США), що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 15.05.19р. складає 58365, 71 грн. (п`ятдесят вісім тисяч триста шістдесят п`ять гривень 71 копійок), з яких: 1180 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 15.05.19р. складає 30872,19 грн. сума основного боргу; 31,79 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 15.05.19р. складає 831,72 грн. 3% річних нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України; 1019,07 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 15.05.19р. складає 26661,80 грн. відсотки за користування коштами, та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що є позикодавцем про що свідчить розписка, згідно якої між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 1380 дол. США. Відповідач ОСОБА_3 зобов`язувався повернути позику до 7.10.2018, про що написав у розписці про отримання позики. Відповідач зобов`язань за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув, а тому він змушений був звернутись з даним позовом до суду.

24.04.2019р. ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , у якому просив визнати договір позики від 03.03.2018 року недійсним.

Позов мотивував тим, що 03.03.2018р. ним було написано розписку про те, що він одержав у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1380 дол. США. та вказав, що зобов`язався їх повернути до 07.10.2018 року. Зазначає, що причиною написання став психологічний тиск та шантаж та жодних грошей у цей час йому не передавалось. Розписка була написана не по факту передачі грошей, а ніби-то як заборгованість та відсотки по ній. Так 24.12.2016 року він позичив у ОСОБА_2 400 дол. США безвідсотково та розписки не писав. У червні 2017 року він повернув ОСОБА_2 100 дол. США, а він сказав, що йому потрібно терміново 200 дол. США і він позичив у « ОСОБА_8 » 6000 грн. ніби то для нього під 10 відсотків щомісячно. У серпні 2017 року він позичив у нього ще 200 доларів без розписки, для поїздки за кордон на відпочинок. У грудні 2017 та у січні 2018 року він віддав йому по 100 доларів. 11 листопада 2018 року він віддав ще 200 доларів США. 03.03.2018 року він зустрівся з ОСОБА_2 у барі «Над озером», де він порахував йому борг та відсотки за весь час користування коштами «Міші» у сумі 1380 дол. США. Вказує, що він заперечував, бо це дуже велика сума, проте ОСОБА_2 почав погрожувати розправою та змусив його переписати текст розписки, який поклав перед ним. Зазначає, що свідків, які вказані у розписці, не було, а їх прізвища він просто переписав та поставив дату. Наголошує, що зазначених у розписці (договорі позики) коштів у розмірі 1380 дол. США він отримував. Вважає, що договір позики є недійсним і при підписані ним не був направлений на встановлення, зміну чи припинення цивільних правовідносин.

Колегія суддів, перевіряючи оскаржене рішення в межах доводів апеляційної скарги прийшла до таких висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_3 власноручно була написана розписка такого змісту (а.с. 67):

«Розписка-зобовязання

Я, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , надаю документ а саме паспорт серія НОМЕР_1 , що посвідчує мою особу, позичаю в громадянина ОСОБА_2 суму у розмірі 1380 американських доларів. Зобов`язуюсь повернути цю суму до 7 жовтня 2018 року. Зобов`язуюсь кожен місяць повертати починаючи з квітня 2018 року 200 американських доларів.

У разі не повернення суми боргу до 7 жовтня 2018 року зобов`язуюсь повертати відсотки від суми боргу яка залишилась 10 відсотків на місяць.

Розписка складена мною у тверезому стані і без побічного впливу сторонніх осіб. При складенні розписки були присутні особи ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 03.03.2018 року (підпис)

ОСОБА_2 03.03.2018 року (підпис)

ОСОБА_9 03.03.2018 року (підпис)

ОСОБА_7 03.03.2018 року (підпис)».

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами на даний час не оспорюється та не спростовано, між сторонами був укладений договір позики, за яким ОСОБА_2 позичив (передав у власність), а ОСОБА_3 відповідно отримав (у борг) 1380 доларів США, які зобов`язався повернути, а саме до 7.10.2018 року, а конкретно по 200 доларів США щомісячно. Крім цього, договором у формі розписки не була передбачена конкретна сума відсотків за користування коштами з 3.03.2018 року до 7.10.2018 року, як і не була передбачена безоплатність вказаного періоду користування коштами. Також, договором, укладеним між сторонами у формі розписки, було передбачено необхідність сплати відсотків за користування отриманими коштами у разі не повернення з 7.10.2018 року 10 % на місяць.

Також, як вбачається із матеріалів справи, чого знову ж сторонами на даний час не оспорюється та не спростовано ОСОБА_3 з вказаної вище позиченої суми повернув лише 200 доларів США, іншу суму боргу 1180 доларів по даний час не повернув позивачу.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 Цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Крім цього, із правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Також, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім цього, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вказано вище умовами договору укладеного між сторонами не було встановлено розміру процентів за користування коштами до 7 жовтня 2018 року, як і не було встановлено безоплатність такого користування, тому, зважаючи на вимоги ст. 1048 ЦК України, слід вважати, що розмір процентів за цей період слід визначати на рівні облікової ставки Національного банку України, тобто з 3.03.2018 року до 7 жовтня 2018 року. З 7 ж жовтня 2018 року відповідач зобов`язався сплачувати відсотки у розмірі 10 відсотків на місяць від суми бору, що залишилась, про що йшлося.

Жодних доказів про те, що позичені кошти були повернуті відповідачем позивачу у матеріалах справи немає, про такі не вказано та клопотань про витребування таких не заявлено. Також, у матеріалах справи відсутні докази про сплату відповідачем процентів за користування грошовими коштами.

Зважаючи на вказане слід вважати безпідставною відмову у задоволенні вимог первісного позову про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, які в силу вимог закону та умов договору підлягали стягненню.

Тому, вимоги первісного позову в частині стягнення відсотків слід вважати обґрунтованим та такими, що підлягають до задоволення.

Враховуючи вказане, наведені вимоги закону, зміст позовних вимог, за межі яких суд апеляційної інстанції не вправі вийти, судом першої інстанції вірно стягнуто з відповідача на користь позивача борг за договором позики, а також 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період неповернення суми боргу, однак безпідставно не стягнуто відсотків за користування грошовими коштами.

Так, суду слід було б стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування коштами за період з 03.03.2018 року по 06.10.20.2018 року відповідно до облікової ставки НБУ та з 07.10.2018 року по 15.05.2019 за 10 % ставкою, згідно умов розписки.

Тому, слід стягнути з відповідача на користь позивача 1019,07 доларів США відсотків за договором позики.

Розрахунок процентів за договором позики:

дата кількість днів Сума боргу Дол. СШАОблікова ставка НБУ, % річнихРозмір відсотків, дол. США
03.03.2018р.-31.03.2018р.,99671
01.04.2018р. - 12.04.2018р.121380177,712877
13.04.2018р. - 30.04.2018р.,56932
01.05.2018р. 24.05.2018р.,42575
25.05.2018р. -31.05.2018р.7138017НОМЕР_2
01.06.2018р.-30.06.2018р.,28219
01.07.2018р.-12.07.2018р.121380177,712877
13.07.2018р. - 31.07.2018р.19138017,512,57123
01.08.2018р. -31.08.2018р.31138017,520,51096
01.09.2018р. - 06.09.2018р.6138017,53,969863
07.09.2018р. - 30.09.2018р. ,33315
01.10.2018р.-07.10.2018р.71380184,763836
142,3479

дата Кількість днів Сума боргу Дол. США10% від суми боргу Дол. США
08.10.2018р. - 31.10.2018р.231380102,3870968
01.11.2018р. - 11.11.2018р.11138050,6
12.11.2018р. -30.11.218р.19НОМЕР_3 74,.12.2018р. - 31.12.2018р.3.01.2019р.- 31.01.2019р.3.02.2019р. -28.02.2019р.28НОМЕР_3 118
01.03.2019р. - 31.03.2019р. 3.04.2019р. - 30.04.2019р.3.05.2019р. 15.05.2019р.15НОМЕР_3 59
876,7204301

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та таку задовольнити.

Рішення ж суду першої в частині відмови в задоволенні первісного позову про стягнення відсотків слід скасувати з ухваленням нового рішення, яким позов в цій частині слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1019,07 доларів США відсотків за користування грошовими коштами.

Що стосується витрат на правову допомогу, то слід вказати, що вимоги про стягнення таких, які заявлені до суду апеляційної інстанції до задоволення не підлягають зважаючи на наступне.

Відповідно до змісту Розділу ІІІ Правил адвокатської етики, затверджених Установчим з`їздом адвокатів України від 17.11.2012 року; ст.ст. 26, 27 ч.3, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»; Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні»; ст.ст. 8, 527, 687 ч.1, 795, 882 ЦК України, належними та допустимими доказами надання та оплати правової допомоги слід вважати як: договір про надання правової допомоги, так і окремо, окрім квитанції про оплату наданих послуг, акти виконаних робіт із зазначеним розрахунком наданих та отриманих послуг у часових (годинних, хвилинних) рамках.

Натомість у матеріалах справи із необхідних документів належним доказом можна вважати лише договір №2019/01/Д-Ф про надання правової допомоги від 03.01.2019р. та Додаток до договору №2019/01/Д-Ф про надання правової допомоги від 03.01.2019р.

Меморіальні ордери, надані представником позивача, судом до уваги не беруться оскільки у справі відсутній належний акт (акти) виконаних робіт із зазначеним розрахунком наданих та відповідно отриманих послуг у часових (годинних, хвилинних) рамках.

Відповідно до задоволених позовних вимог слід вирішити питання стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19 вересня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення відсотків за користування грошовими коштами скасувати та ухвалити у цій часині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1019,07 доларів США відсотків за користування грошовими коштами.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1152 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01.06.2020р.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра