Номер провадження: 22-ц/813/4609/20
Номер справи місцевого суду: 500/5960/18
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини.

Позовна заява мотивована тим, що позивач та відповідач мають двох спільних дітей ОСОБА_3 , 2012 року народження, та ОСОБА_4 , 2015 року народження.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розлучення діти проживають з позивачем та перебувають на повному її утриманні. У зв`язку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги, вона вимушена звернутися з цим позовом до суду. При цьому позивач зазначає, що відповідач може надати допомогу, оскільки працює на морських судах.

На підставі наведеного, позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей по 4 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до повноліття дітей.

Разом з тим, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання по догляду за дитиною у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення молодшим сином 4-річного віку. При цьому, позивач посилалася на наказ від 13.12.2018 року № 289-в, яким їй надано відпустку, без збереження заробітної плати, по догляду за дитиною, до досягнення сином 4 річного віку, у зв`язку з тим, що дитина часто хворіє.

13.11.2018 року ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому визнав частково позов ОСОБА_2 та погодився сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину та 981 грн. на утримання ОСОБА_2 .

При цьому, відповідач зазначав, що позивачем не доведено, що на утримання однієї дитини необхідна сума саме 4500 грн., а на утримання дружини саме 3000 грн.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 2 500 гривень на кожну дитину, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 06.09.2018 року до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання позивача у зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 981 грн. щомісячно, починаючи з 06.09.2018 року до досягнення дитиною чотирьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 червня 2019 року в частині стягнення з нього аліментів на утримання дружини та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на утримання дружини у розмірі 981 грн. щомісячно, починаючи з 06.09.2018 року до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сам по собі факт перебування позивача у відпустці за дитиною до досягненням нею чотирьохрічного віку не є підставою для стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною чотирьох років. На думку апелянта, суд невірно застосував норму ч.3 ст.84 СК України та безпідставно стягнув з нього аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною саме чотирьох років, оскільки дитина не має вад фізичного чи психічного розвитку.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стягуючи з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дружини у розмірі 981 грн., починаючи з дня звернення позивача до суду та до досягнення сином ОСОБА_4 чотирьох років, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 хворіє гострим бронхітом неуточненим, у зв`язку з чим потребує домашнього догляду, що підтверджується довідкою від 08.11.2018 року № 522/61. На думку суду таке відхилення в організмі малої дитини є вадою фізичного розвитку, у зв`язку з чим вважав за можливе до вказаних правовідносин застосувати норму ч.3 ст.84 ЦПК України

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач та відповідач мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , 2012 року народження, та ОСОБА_4 , 2015 року народження.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Після розірвання між сторонами шлюбу, діти проживають разом з позивачем, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до наказу від 13.12.2018 року № 289-в ОСОБА_2 надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною ОСОБА_4 , 2015 року народження, до досягнення сином чотирьохрічного віку, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.48).

Відповідно до довідки № 522/61 від 08.11.2018 року ОСОБА_4 має захворювання гострого бронхіту неуточненого (код за МКБ: J20.9), з 07.11.2018 року перебуває на диспансерному обліку та з 08.11.2018 року потребує домашнього догляду (а.с.64).

Відповідно до ч.2-3 ст. 84 КЗпП України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Відповідно до ч. 3 ст.84 СК коментованої статті право на утримання виникає у випадку, якщо внаслідок особливостей свого розвитку дитина має фізичні або психічні вади, що зумовлюють необхідність особливого догляду за нею, регулярних медичних оглядів, лікувальних курсів, неможливість відвідування звичайних дитячих закладів тощо. Однак при цьому дитина не є інвалідом. З часом по мірі розвитку дитини ситуація може змінитися на краще, тому відповідно до закону право на утримання триває до досягнення нею шести років. Якщо ситуація не поліпшилася за передбачених законом умов, право особи, з якою проживає така дитина, на утримання може виникати на підставі ст. 88 СК України.

Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Законодавець виходить з того, що наявність у дитини вад фізичного чи психічного розвитку зумовлює як додаткові витрати на дитину, так і обмежує дружину у самостійному матеріальному забезпеченні. Підтвердження наявності у дитини вад фізичного чи психічного розвитку має бути підтверджене відповідними медичними документами. Однак, у зв`язку з необхідністю підтвердження наявності такого права, на відміну від попереднього, слід звернутися з окремим позовом до суду. Причому доказування має ґрунтуватися не лише на медичному діагнозі, а й на висновку лікарів щодо цього питання. Можливим у цій справі є проведення судово-медичної експертизи.

Порядок заповнення форми первинної облікової документації № 080-1/о «Довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді» (далі - форма № 080-1/о) визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-1/о «Довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді».

Форма № 080-1/о заповнюється медичним персоналом закладу охорони здоров`я, відповідальним за видачу довідок, за умови надання згоди на обробку персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» за формою « ІНФОРМАЦІЯ_4 добровільна згода ІНФОРМАЦІЯ_5 на обробку персональних даних», затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974.

Форма № 080-1/о надається для дитини (дитини-інваліда), яка потребує домашнього догляду, одному з батьків, усиновителю, опікуну, піклувальнику дитини-інваліда, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати та фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, у разі якщо дитина-інвалід потребує домашнього догляду, на підставі рішення лікарсько-консультативної комісії для звернення до органів праці та соціального захисту населення за отриманням надбавки на догляд за дитиною-інвалідом відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» та жінці, батькові, бабці, дідові чи іншим родичам, які фактично доглядають за дитиною, для надання відпустки без збереження заробітної плати.

Форма № 080-1/о надається закладами охорони здоров`я незалежно від форм власності та підпорядкування на підставі рішення лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК).

Строк дії довідки встановлюється індивідуально з урахуванням захворювання, його перебігу, ефективності протирецидивних та реабілітаційних заходів і становить не менше 6 місяців.

21 листопада 2013 року постановою Кабінету Міністрів України затверджено положення про лікарсько-консультативну комісію.

Це Положення визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності.

Лікарсько-консультативні комісії (далі - комісії) функціонують у закладах охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Утворюються в установленому порядку такі комісії: центральна комісія Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, центральні обласні, центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні комісії), міські, районні, міжрайонні, районні в містах комісії. Центральні комісії утворюються за рішенням Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації дитини з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, іншими підприємствами, установами та організаціями, в яких навчаються або перебувають діти.

Відповідно до ч.7 цього положення Комісії:

1) визначають:

наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем;

категорію дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві ;

потребу дитини з інвалідністю у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань;

потребу дитини з інвалідністю у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини з інвалідністю до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування;

2) складають (коригують) за участю представників органів управління освіти та соціального захисту населення індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються обсяги реабілітаційних заходів, строки їх проведення та виконавці; здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання зазначеної програми;

3) проводять серед населення роз`яснювальну роботу з питань медико-соціальної експертизи дітей віком до 18 років;

4) аналізують:

рівень дитячої інвалідності за категоріями дитина з інвалідністю, дитина з інвалідністю підгрупи А;

причини настання інвалідності за окремими захворюваннями, територіальними ознаками;

ефективність проведення реабілітаційних заходів, визначення реабілітаційного потенціалу;

5) надають батькам або законним представникам дитини:

направлення за медичними показаннями до медико-соціальної експертної комісії для отримання довідки на забезпечення батьків або законних представників дитини з інвалідністю автомобілем;

довідку про наявність у дитини тяжких форм деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим вона не може проживати в квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї;

довідку про потребу дитини, дитини з інвалідністю в домашньому догляді;

довідку для отримання путівки на санаторно-курортне лікування;

консультаційну допомогу з питань реабілітації та стороннього догляду, диспансерного нагляду або допомоги дітям з інвалідністю;

довідку про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги;

6) надають висновок про:

звільнення від державної підсумкової атестації учнів (вихованців) навчальних закладів системи загальної середньої освіти за станом здоров`я;

звільнення від навчальних предметів: фізичної культури, трудового навчання (технології) тощо;

переведення на індивідуальну форму навчання за станом здоров`я;

неповний день для навчання або неповний робочий тиждень;

потребу дитини в дієтичному харчуванні;

потребу дитини з інвалідністю у транспортуванні до навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, реабілітаційних установ та інших установ, які надають соціальні послуги;

те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку;

7) впроваджують наукові принципи і методи, розроблені науково-дослідними установами, готують пропозиції щодо вдосконалення порядку проведення медико-соціальної експертизи;

8) беруть участь у конференціях, нарадах, семінарах з питань профілактики дитячої інвалідності, реабілітації та адаптації дітей з інвалідністю;

9) встановлюють причинний зв`язок інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, одержаними дітьми, які стали дітьми з інвалідністю внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях на підставі рішення міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

21 листопада 2013 року Кабінет Міністрів України затвердив Порядок встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям.

Відповідно до ч.13-14 цього Порядку класифікація, що використовується комісією під час проведення медико-соціальної експертизи дітей, визначає основні види порушень функцій організму дитини, зумовлені захворюваннями, травмами (їх наслідками) та/або вродженими вадами, і ступінь їх вираження.

Основними видами порушень функцій організму є:

порушення психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення, інтелекту, емоцій, волі, свідомості, поведінки, психомоторних функцій);

порушення мови і мовних функцій (усної та письмової, вербальної і невербальної мови, порушення голосоутворення та інше);

порушення сенсорних функцій (зору, слуху, нюху, дотику, тактильної, больової, температурної та інших видів чутливості);

порушення статодинамічної функції (рухових функцій голови, тулуба, кінцівок, статики, координації рухів);

порушення функцій кровообігу, дихання, травлення, виділення, кровотворення, обміну речовин і енергії, внутрішньої секреції, імунітету;

порушення, зумовлені фізичним каліцтвом (деформація обличчя, голови, тулуба, кінцівок, що призводить до зовнішньої потворності, аномальні отвори шлунково-кишкового, сечовидільного, дихального трактів, порушення розмірів тіла).

Як вбачається з медичної довідки № 522/61 від 08.11.2018 року ОСОБА_4 має захворювання гострого бронхіту неуточненого (за міжнародною класифікацією код МКБ: J20.9).

Бронхіт [3] (лат. Bronchitis, від бронх + - ІНФОРМАЦІЯ_6 - запалення) - захворювання дихальної системи, при якому в запальний процес втягуються бронхи.

У більшості випадків гострого бронхіту його причиною є інфекція, наприклад вірусна або бактеріальна. Гострий бронхіт це гостре дифузне запалення слизової оболонки трахеобронхіального дерева, що характеризується збільшенням обсягу бронхіальної секреції з кашлем і відділенням мокротиння. Частіше ГБ є проявом гострого респіраторного захворювання вірусної, бактеріальної, грибкової, паразитарної чи змішаної етіології. ГБ може мати хімічну, алергійну та іншу неінфекційну природу.

Хронічний бронхіт може розвиватися як ускладнення гострого, або в результаті тривалої дії неінфекційних дратівливих факторів, таких як пил.

У деяких випадках при бронхіті розвивається закупорка бронхів через набряк слизової оболонки, такий бронхіт носить назву обструктивного. Лікування бронхіту залежить від провокуючого фактора, типу перебігу та форми захворювання.

Таким чином захворювання на гострий бронхіт є порушенням життєдіяльності організму, зокрема в органах дихання.

Таке захворювання є фізичною вадою в організмі малої дитини, організм якої формується та з кожним роком пристосовується до навколишнього середовища.

На підставі чого лікарсько-консультативна комісія і дійша висновку, що дитина потребує домашнього догляду, у зв`язку з чим матері дитини було видано відповідну довідку.

Зазначена довідка слугувала підставою для отримання позивачем відпустки по догляду за дитиною без збереження заробітної плати до чотирьох років відповідно до норм КЗпП України та ЗУ «Про відпустки».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 червня 2019 року в частині стягнення аліментів на утримання дружини - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 15.06.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова