МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 484/599/20
Провадження № 22-ц/812/964/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 квітня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Маржиної Т.В. в приміщенні суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої доньки,-

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2020 року позивачка звернулась до суду з позов до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої доньки.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 04.11.2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано в судовому порядку ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період подружнього життя народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до виконавчого листа, виданого 15.09.2003 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області у справі №2-1362 з відповідача ОСОБА_2 на її користь щомісячно, починаючи з 26.08.2003 року стягувалися аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі ј частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% неоподаткованого мінімуму доходів громадян до досягнення дитиною повноліття.

Наказом Національного університету «Одеська юридична академія» за № 2258-21 від 08.08.2018 року доньку ОСОБА_3 зараховано студенткою першого курсу денної форми навчання соціально правового факультету за спеціальністю «Право» за кошти фізичних осіб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 доньці виповнилось 18 років, а тому у зв`язку з досягненням нею повноліття, стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки припинено, а виконавче провадження закрито.

У зв`язку з навчанням у вищевказаному вищому учбовому закладі, який знаходиться в м. Одеса, донька потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до договору про надання освітніх послуг за №5 від 8 серпня 2018 року, укладеного між Національним університетом «Одеська юридична академія» з однієї сторони та ОСОБА_3 і її матері ОСОБА_1 з другої сторони, університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме із здобуття освітнього ступеня бакалавра за денною формою навчання, за спеціальністю право на соціально-правовому факультеті.

Розмір плати за надання освітньої послуги у повному обсязі встановлюється в національній валюті. Замовник зобов`язується відшкодувати Університету витрати на підготовку одержувача за перший рік навчання у сумі 21700 грн., за кожен наступний 24673 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 стверджує, що кожен рік навчання доньки в Університеті коштує 24673 грн. Крім того, на підставі Договору про надання житлової площі у гуртожитку за № 229 від 1 вересня 2018 року Університетом надано доньці ОСОБА_3 житлову площу у гуртожитку АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 розташований по АДРЕСА_3 , виключно на термін навчання, а саме до 30 червня 2022 року. Вартість проживання доньки в гуртожитку протягом одного року складає 8075 грн.

Отже загальна грошова сума витрат на один рік навчання доньки в університеті складає щонайменше 32748 грн.

До 22 квітня 2019 року позивачка не працювала, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а з вказаної дати працює ревізором ТОВ «Партнер дістрібьюшн», де отримує мінімальну заробітну плату. Незважаючи на це, витрати на навчання доньки як у 2018 році, так і в 2019 році у повному обсязі несе позивачка, їй допомагає мати ОСОБА_5 .

Як вказує позивачка, відповідач, як батько доньки взагалі не спілкується ні з донькою ні з нею, уникає зустрічі для узгодження питання щодо оплати навчання доньки в університеті.

Крім того, відповідач має задовільний стан здоров`я, є працездатним, офіційно не працевлаштований, але постійно перебуває на заробітках в Чеській Республіці, отже отримуючи високу заробітну плату має змогу надавати матеріальну допомогу на навчання доньки, незважаючи на іншу сім`ю та малолітню дитину.

Посилаючись на вимоги ст. ст. 185, 198 СК України ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати, які вона понесла у 2019 році на навчання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 16374 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 квітня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої доньки відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати, понесені нею у 2019 році на навчання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 16374 грн.

В апеляційній скарзі посилається на положення ч. 1 ст. 185 СК України, де передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. До таких особливих обставин, на думку апелянта, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі, у зв`язку з розвитком певних її здібностей.

Вважає, що навчання доньки в Національному університеті «Одеська юридична академія» на денній формі навчання соціально-правового факультету за спеціальністю «Право» є розвитком розумових здібностей та отримання нею відповідної спеціальності. А тому, у зв`язку з навчанням у вищевказаному вищому учбовому закладі, який знаходиться в м. Одеса, донька потребує матеріальної допомоги.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що рішення суду ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянта, на його думку, не спростовують висновки суду. Посилався на те, що на день розгляду справи він не мав постійної роботи та стабільного доходу, на його утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу, один із синів хворіє та перебуває на медичному обліку, потребує додаткових витрат у зв`язку з лікуванням, дружина не працює оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Свого житла не має. На даний час перебуває на обліку як безробітний в Первомайській міськрайфілії Миколаївського ОЦЗ.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 30.10.2003 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 . Позивачка змінила прізвище ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 30.03.2016 року.

В період сумісного проживання у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 05.09.2001 року.

За рішенням суду на підставі виконавчого листа № 2-1362 від 12.09.2003 року ДВС в примусовому порядку з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), що підтверджується довідкою-розрахунком від 18.12.2019 року; заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 донька досягла повноліття, стягнення аліментів в примусовому порядку з відповідача на користь позивачки припинено.

Рішенням суду від 17.04.2019 року у справі № 484/1130/19 з ОСОБА_2 стягнуто додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_8 в розмірі 750 грн на лікування та реабілітацію; в задоволенні позовної вимоги про стягнення додаткових витрат за оплату навчання доньки та її проживання в гуртожитку за 2018 рік, відмовлено.

Рішенням суду від 24.03.2020 року у справі № 484/598/20 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/10 частини всіх видів доходів (заробітку), щомісячно, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення донькою 23 років.

Донька сторін є студенткою Національного університету «Одеська юридична академія», згідно договору № 5 від 08.08.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 для ОСОБА_3 та ВНЗ про надання освітніх послуг із здобуття освітнього ступеня бакалавр за спеціальністю «Право» на соціально-правовому факультеті; вартість навчання за перший рік 21 700 грн., за кожен наступний рік 24 673 грн.

З довідки Національного університету «Одеська юридична академія» від 09.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_9 наказом №2258-21 від 08.08.2018 року зарахована на І курс вказаного університету; нині вона є студенткою ІІ курсу денної форми навчання; термін навчання триває з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року.

Донька на період навчання проживає за місцем навчання у м. Одесі в гуртожитку, вартість якого за рік складає 8 075 грн., що підтверджується договором від 13.09.2019 року.

В матеріалах справи наявні квитанції про оплату за навчання та проживання ОСОБА_3 , яку здійснила ОСОБА_1 .

Позивачка вважає, що сплачені нею витрати за навчання та проживання доньки за 2019 рік підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1/2 від загальної суми, тобто 16 374 грн., як додаткові витрати на утримання дитини.

Проте проаналізувавши встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку, що витрати, про які зазначає позивачка, не є додатковими. Вони пов`язані з навчанням повнолітньої доньки, через яке вона не в змозі працювати і утримувати себе самостійно. На такий випадок Сімейний кодекс України передбачає стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, тобто періодичних платежів за умови, що батьки можуть надавати таке утримання (ст. 198 СК України).

Посилаючись на ст. ст. 6, 185, 199, 201, 198-200 СК України та п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.2 ст. 185 СК України).

Аналіз зазначеної норми закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що навчання дитини у державному вищому закладі є розвитком розумових здібностей та отримання нею відповідної спеціальності і є особливими обставинами, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків, не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення суду, оскільки зводяться до переоцінки доказів, яким суд дав належну правову оцінку в межах наданих йому законом повноважень.

Крім того, приймаючи рішення у справі, суд правильно виходив з того, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений главою 16 СК України.

В даній главі міститься ст.199 СК України, яка передбачає, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, та ст. 200 СК України, яка передбачає порядок визначення розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина.

Крім того, даною главою, а саме ст. 201 СК України, визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Отже, ст. 185 СК України, яка передбачає обов`язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також того з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), не застосовується при стягненні аліментів на підставі глави 16 СК України.

Положення ст. 201 СК України узгоджуються з положеннями ст.6 СК України, згідно з якою правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Дочка сторін, на утримання якої стягуються аліменти до закінчення нею навчання, вже є повнолітньою, тобто не підпадає під поняття дитини в юридичному понятті даного терміну.

Законодавством не передбачено обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами, на повнолітніх сина чи дочку, тобто на осіб, які зберігають статус дітей по відношенню до своїх батьків в соціальному розумінні їх взаємовідносин, але втрачають даний статус з моменту досягнення ним повноліття з юридичної точки зору.

З урахуванням викладеного не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення суду, також доводи апеляційної скарги про не врахування та не застосування судом положень ст. 185 СК України.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність врахування правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017р. у справі №6-1489цс17, є помилковим, оскільки у тій справі було встановлено, що дитина сторін, хоча і навчається у кооперативному технікумі, однак продовжує залишатися неповнолітньою. Отже обставини справи у тій справі не є тотожними з обставинами у даній справі, згідно яких дочка сторін в 2019р. уже досягла повноліття.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Тому, враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги фактично відтворюють доводи позовної заяви та містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог були належним чином оцінені надані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року