Єдиний унікальний номер 341/1562/19
Номер провадження 2/341/251/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 червня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Юсип І.М.

за участі секретаря с/з - Матейко О. С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Галичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

05.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .

З протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2019 року, дана справа передана для розгляду судді Юсип І.М.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті чоловіка ОСОБА_3 , вона, фактично успадкувавши його майно, стала власником житлового будинку АДРЕСА_1 . За вказаною адресою з нею також проживають: донька та онуки. Однак у будинку зареєстрований також і колишній чоловік дочки ОСОБА_2 . З липня 2018 року він у будинку не проживає, участі в утриманні житла, сплаті комунальних послуг не приймає. Добровільно виписатися відповідач відмовляється.

Наявність зареєстрованої, але фактично не проживаючої особи у будинку унеможливлює здійснення нею, позивачем, своїх прав та законних інтересів, зокрема, отримання субсидії, інших соціальних пільг та гарантій від держави. Тому просить позов задовольнити та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак її представником, ОСОБА_4 подано заяву, в якій просить проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов не подано. Заяв про відкладення справи не надходило.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Тому зі згоди позивача, яка викладена у заяві, суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок - ОСОБА_3 (чоловік позивача) на праві особистої власності належить будинок за АДРЕСА_1 (а.с.5). З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.07.2006 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.6).

Відповідно до довідки Більшівцівської селищної ради об`єднаної територіальної громади № 1120 від 07 серпня 2019 року ОСОБА_1 є спадкоємцем домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_3 (а.с.8).

Відповідно до довідки Більшівцівської селищної ради об`єднаної територіальної громади № 1084 від 06.08.2019 року ОСОБА_1 , 1960 р.н. зареєстрована у АДРЕСА_1 разом із: ОСОБА_5 (син), ОСОБА_6 (дочка), ОСОБА_2 (зять), ОСОБА_6 (онука) та ОСОБА_7 (онук), (а.с.9).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання гром. ОСОБА_1 №45 від 06.08.2019 року встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 , проживають: ОСОБА_1 разом із: ОСОБА_6 (дочка), ОСОБА_6 (онука) та ОСОБА_7 Зять ОСОБА_2 зареєстрований за даною адресою, однак фактично не проживає з липня 2018 року (а.с. 7).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім`ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає та відсутній, тому суд приходить до висновку про те, що його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 76, 81, 247, 259, 263, 265, 273 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , 1978 року народження таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк, визначений ст. 354 ЦПК України для апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя:І. М. Юсип