провадження № 22-ц/824/8487/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати в цивільних справах Березовенко Р.В., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою, ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах, та інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_3 на рішення та дії державного виконавця ВДВС Печерського ГУЮ у м. Києві у справі № 2-3997/11 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ПАТ «Київенерго» про визнання дій неправомірними та незаконними, скасування наряду та вимоги, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року скаргу задоволено частково.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діє у власних інтересах, та інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року подали апеляційну скаргу до суду першої інстанції(вх.№49507).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 травня 2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діє у власних інтересах, та інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_3 на рішення та дії державного виконавця ВДВС Печерського ГУЮ у м. Києві у справі № 2-3997/11 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ПАТ «Київенерго» про визнання дій неправомірними та незаконними, скасування наряду та вимоги, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди залишено без руху та встановлено строк п`ять днів з дня вручення копії ухвали для усунення вказаних недоліків.

Апелянтів попереджено, що в разі невиконання вимог ухвали у визначений строк, апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Як вбачається із зворотніх поштових повідомлень, ухвалу суду від 18 травня 2020 року щодо апеляційної скарги від 08 квітня 2020 року вх.№ 49507, апелянти отримали 21.05.2020 року (т. 6, а.с.131,133), 22.05.2020 року (т.6, а.с. 146).

На виконання вимог ухвали у визначений судом строк апелянти до суду заяв, клопотань тощо не подали.

Натомість, 27.05.2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про відвід судді. У заяві вказано, що апелянти звільненні від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів».

Суд критично оцінює вказані посилання, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Разом з тим, аналізуючи норму частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у її системному зв`язку з положеннями статей 1 - 6 Закону України "Про судовий збір", зокрема статті п`ятої зазначеного закону в редакції Закону № 484-VIII, слід дійти до висновку, що лише споживач, право якого порушене і який у зв`язку саме з цим подає позов, відповідно до статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів", звільняється від сплати судового збору за подання саме позовної заяви до суду першої інстанції, та має обов`язок щодо сплати судового збору при вчинені відповідних дій у всіх інших судових інстанціях та у Верховному Суді України.

Оскільки споживач не звільняється від сплати судового збору за подання до суду інших документів як окремих об`єктів справляння судового збору, зокрема апеляційної, касаційної скарг, то у таких випадках він зобов`язаний сплатити судовий збір у розмірі ставки, визначеної відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року справа № 6-185цс17.

Проте, 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18 Велика Палата Верховного Суду переглянула правову позицію висловлену у справі № 6-185цс17 та визначила, що позивачі у справах про захист прав як споживачів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх інстанціях.

Однак, як вбачається з матеріалів справи апелянти оскаржують ухвалу за результатами розгляду скарги на рішення та дії державного виконавця, що стосується інших правовідносин, які виникли між стягувачем та посадовими особами відділу ДВС, в процесі виконання судового рішення, а відтак, суд вважає, що у даному випадку не може бути застосована правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 14-57цс18.

При цьому, суд виходить з того, що підпунктом 9 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», визначено, що за подання апеляційної скарги фізичною особою на ухвалу суду, судовий збір справляється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, у якому подається відповідна заява, скарга.

Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом N 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Наведена правова позиція, викладена у Постанові № 915/955/15 від 29 травня 2018 року Великої Палати Верховного Суду.

Крім того, в ухвалі Київського апеляційного суду від 18.05.2020 року були визначені інші недоліки, а саме, зазначено, що згідно ч.2 статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі має бути зазначено в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо). Апеляційна скарга таких доводів не містить.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що протягом встановленого строку, визначеного ухвалою суду апелянти недоліки не усунули.

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

У зв`язку з наведеним, повернення апеляційної скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Оскільки у зазначені строки апелянтами вказані недоліки апеляційної скарги не виправлені, відповідно до вимог ст. ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути апелянтам.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах, та інтересах ОСОБА_1 від 08 квітня 2020 року вх. № 49507, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року вважати неподаною та повернути скаржнику.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Березовенко Р.В.