Справа № 314/2847/19
Провадження № 2/314/210/2020
19.06.2020 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області в особі судді Мануйлової Н.Ю., розглянувши в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/2847/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
Зранку 24.06.2019 о 04 годині 43 хв. він здійснив залив в авто газу на 514 грн. і бензина А-92 на суму 200 грн., о 16 годині заправив на зворотню дорогу газу на суму 382 грн.
Також, витратив кошти на харчування в дорозі в кафе по скороченому набору продуктів 110 грн. на 2 разів, тобто 220 грн.
Також, він був відірваний від звичайних занять та змушений фактично затратно використовувати свій автомобіль.
Також, судова тяганина фізично його виснажувала.
Оскільки він морально травмований через дії ОСОБА_2 , який зухвало, відверто незаконно приймає незаконні рішення та протиправно діє, позивач оцінив моральну шкоду в суму 100 000 грн.
У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, яку відповідач завдав своїми незаконними діями в сумі 1210 грн., а також моральну шкоду в сумі 100 000 гривень.
Позивач у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності у зв`язку із запровадженням карантину, позовну заяву просив задовольнити.
Відповідач про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення на сайті «Судова влада» оголошення про виклик в судове засідання, а також надіслання судової повістки за зареєстрованою адресою, яку він отримав особисто 04.06.2020, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав.
За наявності підстав, визначених ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.
Вивчивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 170 Цивільного кодексу України визначено, що держава набуває та здійснює цивільні права і обов`язки через органи державної влади в межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з чинним законодавством відповідач має право подавати докази, давати усні та письмові пояснення, наводити свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, орган и досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: 1) у випадку незаконного засудження, 2) незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, 3) незаконного застосування запобіжного заходу, 4) незаконного затримання, 5) незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.
Також слід зазначити, що пунктом 10.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у зазначеній справі, а у разі відшкодування шкоди державою поряд з відповідним державним органом як відповідач притягується відповідний орган Державної казначейської служби України.
Отже, позивачем невірно визначено коло відповідачів по справі, заяв в порядку ст.51 ЦПК України позивачем заявлено не було.
З приводу безпосередньо позовних вимог позивача ОСОБА_1 суд приходить до наступного.
Згідно зі статтями 2, 5 ЦПК України основними засадами цивільного судочинства, зокрема є верховенство права і змагальність сторін, при здійснені правосуддя захист прав, свобод інтересів фізичних осіб здійснюється у спосіб, визначений законом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, що беруть участь у справі, виникає спір.
За приписами статті 1174 ЦК України відшкодуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади.
Окрім факту неправомірних дій органу державної влади предметом доказування по цій справі мають бути виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями органу державної влади і заподіянням шкоди.
Також, надано дві квитанції від 24.06.2019 про придбання скрапленого газу на суму 382,11 грн. та 514,00 грн., квитанція від 24.06.2019 про придбання в ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ» продуктів на суму 66,75 грн.
Проте, надані копії вказаних документів не дають суду можливості дійти обєктивного висновку щодо існування тих обставин, які вказані позивачем в позовній заяві.
Жодних інших доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач у своєму позові, до позовної заяви не додано. Під час проведення підготовчого судового засідання клопотань про витребування доказів в порядку ст.84 ЦПК України від позивача не надходило, інші докази не надавались.
Таким чином, в порушення вказаних правових норм позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправність посадової особи органу досудового розслідування, діями якої, на його думку, завдано шкоду, та наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і діями заподіювача.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з наведених обставин та у відповідності до вищевказаних норм права, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди відсутні.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст.ст.1176, 1173, 1174 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , про відшкодування шкоди відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 26.06.2020.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

26.06.2020