Справа № 442/2671/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/811/1196/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

15 червня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді Левика Я.А., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири дійсним,-

в с т а н о в и в:

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівськогї області від 12 травня 2014 року позов задоволено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , особи, які не брали участі у розгляді справи, подавши апеляційну скаргу на нього 05 березня року - з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2014 року відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2014 року залишено без руху для надання апелянтам можливості подати апеляційному суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням обґрунтованих доводів поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою було надано особам, що подали скаргу строк для усунення недоліків апеляційної скарги - десять днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2014 року. В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були учасниками по даній справі та не були залучені судом в процесі розгляду даної справи, їм не було відомо про існування оскаржуваного рішення, тобто що на здійснене самовільне будівництво існує вже право власності. Вказує, що звернувшись у Дрогобицьку міську раду з питань самовільної добудови, Дрогобицька міська рада довший час не реагувала, жодних відповідей від них не отримували. Тільки в усній формі, на звернення ОСОБА_1 було повідомлено про те, що Дрогобицька міська рада звернулась з апеляційною скаргою на вказане рішення. Не будучи юридично обізнаними та оскільки вони за допомогою звернулись на адресу міської ради, відповідно, чекали на врегулювання даного питання саме Дрогобицькою міською радою. Однак, тільки з Єдиного державного реєстру судових рішень 01.03.2020 року вони дізнались про те, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 січня 2020 року провадження у справі закрили у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Відтак, права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 й надалі залишилися порушеними і ніким не захищені. Це змусило їх звернутися за юридичною консультацією та 02.03.2020 року було укладено договір з адвокатом Лучків А.В. про надання правової допомоги та було роз`яснено, що вони самостійно, не будучи стороною у справі, вправі звернутись з апеляційною скаргою до суду.

Однак, заявлене представником апелянтів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження слід вважати безпідставним, необґрунтованими та не підтвердженим жодними доказами.

Так, з матеріалів апеляційної скарги вбачається, що в ході листування з Дрогобицькою міською радою принаймні з 2019 року апелянтам стало відомо про існування даного рішення суду та було повідомлено їх про те, що Дрогобицька міська рада самостійно звернулась з апеляційною скаргою на вказане рішення (вказане мало місце ще у вересні 2019 року).

Враховуючи те, що про оскаржуване рішення апелянти дізналися ще у 2019 році, подання скарги 05 березня 2020 року слід вважати таким, що значно перевищує встановлений законом загальний десятиденний термін на її подання, наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не свідчать про підставність пропуску такого строку.

Так, апелянтами не зазначено причин, що перешкоджали їм звернутися із апеляційною скаргою у 2019 році, коли їм стало відомо про оскаржуване рішення.

Тобто, апелянти, будучи юридично не обізнаними та знаючи про оскаржуване рішення могли звернутися за правовою допомогою та звернутися до суду з апеляційною скаргою на вказане рішення, або знаючи про те, що таке рішення було оскаржено Дрогобицькою міською радою, приєднатися до такої апеляційної скарги, тощо.

Оскільки відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до пп. 13 п. 1 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній на даний час), судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи вказані вище норми закону та те, що оскаржуване рішення було постановлено в 2014 році, для апелянтів діє норма ч.1 ст. 294 ЦПК України, яка була чинна на момент оскаржуваного рішення.

Враховуючи те, що апелянтами не подано необхідних доказів на підтвердження обґрунтованості доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, таке є необґрунтованим та його слід відхилити.

При цьому слід також вважати, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Крім цього, слід зазначити, уп.п. 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) від 29 жовтня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 29 січня 2016 року, за якими Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Враховуючи наведене, в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження слід відмовити.

Відповідно до ч.4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, а саме те, що апелянтами клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав пропуску такого ані протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху (28.04.2020р.), ані на даний час не подано, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2014 року слід відмовити.

Керуючись ч.4 ст. 357, п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України, -

у х в а л и в:

в задоволенні клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2014 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2014 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Судове рішення складено 15.06.2020 року.

Суддя Я.А. Левик