Справа № 130/2556/19
Провадження № 22-ц/801/1183/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 рокуСправа № 130/2556/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 квітня 2020 року, постановлене суддею Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Заярним А.М.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Мотивує свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який ІНФОРМАЦІЯ_1 розірвано. Ушлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11.08.2015 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина.

Позивач вказує, що відповідач сплачує аліменти, однак добровільно не бажає брати участь у додаткових витратах на дитину. З метою розвитку здібностей син ОСОБА_3 з 23.08.2018 по 19.05.2019 проходив навчання на курсах з інтернет-програмування, на що позивачем було витрачено 3600 грн.

Також за рахунок позивача їх сину було встановлено брекет-систему, витрачено кошти на проїзд та супутні витрати для встановлення дитині брекет-ситеми. Таким чином позивач в 2019 році було витрачено додатково на потреби дитини (його інтелектуальний розвиток та виготовлення та фіксацію брекет-системи) в загальному 15398 грн., а тому вважає, що дану суму необхідно розділити порівну між нею та відповідачем в розмірі 7699 грн.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на позовну заяву не надав, але заперечив щодо задоволення позову. Вказав, що сума за брекет систему є завеликою, а він, як особа, яка має пільги, міг би скористатися ними , внаслідок чого сума за медичні послуги була б меншою. Позивач самостійно вирішила це питання, попередньо не узгодивши його з відповідачем.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 в розмірі 5843,50 гривень. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначивши, що незаконність і необґрунтованість рішення полягає в неправильному дослідженні та оцінці доказів. Просив рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи скарги зводяться в основному до заперечень на позов, які були надані ним в суді першої інстанції.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач ОСОБА_2 просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5), який проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою квартального комітету «Доваторський» №2450 від 06.12.2019 (а.с. 13).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11.08.2015 стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина (а.с.6-8).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.10.2019 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, а також стосовно зобов`язання забезпечити спілкування з неповнолітнім (а.с.46-48).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача, з урахуванням принципу рівності обов`язку батьків в участі в додаткових витратах на дитину, на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати у розмірі половини нею понесених в розмірі 5843,50 грн. В іншій частині позовні вимоги в частині стягнення фактично понесених витрат належними та допустимими доказами суду не підтвердженні, оскільки надана довідка про сплату за курси Інтернет-програмування не містить реквізитів фінансового документу.

Рішення в частині відмови у позові не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

З таким висновком погоджується апеляційна інстанція, оскільки він ґрунтується на Законі, відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить наявним доказам та матеріалам справи.

Як на підставу позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, ОСОБА_2 посилалася на те, що наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на дитину, пов`язаних з розвитком здібностей дитини та станом її здоров`я.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Тобто якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині.

Так судом першої інстанції встановлено, що дитині ОСОБА_3 було призначено лікування у вигляді встановлення брекет-системи, що підтверджується медичною карткою ортодонтичного пацієнта (а.с.11).

На підтвердження понесених витрат на дитину позивачем додано копії: квитанцій на загальну суму 11224 гривень (а.с.12).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням принципу рівності обов`язку батьків в участі в додаткових витратах на дитину, на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати у розмірі половини нею понесених в розмірі 5843,50 грн.

Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, суд виходячи з положень ст. 185 СК України дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, з цим висновком погоджується і апеляційний суд враховуючи фактичні обставини справи.

Також апеляційний суд враховує, що батьки мають рівні обов`язки з утримання дитини.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому доводи відповідача відносно того, що процедура протезування сина могла бути проведена за значно меншу суму у зв`язку з тим, що має статус учасника бойових дій не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки не впливає на право позивача заявити таку вимогу вже після здійснення нею додаткових витрат на дитину.

Інші доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст.89ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 червня 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало