Справа № 591/4852/19
Провадження № 2/591/514/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Російської Федерації

про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації,
встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, та свої вимоги мотивує тим, що вона є членом Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права». Вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Суми, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 24.03.2014 року Сумським об`єднаним міським військовим комісаріатом м. Суми ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації до лав Збройних Сил України. Згодом його було зараховано до 9-ї батареї 27-го Сумського реактивно-артилерійського полку. В період проходження військової служби сержант ОСОБА_2 займав посаду начальника радіостанції взводу управління 3-го реактивного артилерійського дивізіону. В період з 09 липня 2014 року по 03 вересня 2014 року ОСОБА_2 перебував у службовому відрядженні в районі виконання бойових завдань особовим складом частини та безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, у складі військової частини ПП НОМЕР_1 . Влітку 2014 року полк, в якому служив ОСОБА_2 , перебував у селищі Побєда, Луганської області. 03.09.2014 року під час виконання наказу командира, сержант ОСОБА_2 та його група потрапили під обстріли з боку Російської Федерації із застосуванням реактивної системи залпового вогню «Смерч», внаслідок чого ОСОБА_2 отримав несумісну з життям травму. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 08 вересня 2014 року №643, виданим Сумським обласним бюро судово-медичної експертизи, довідкою про причину смерті від 08 вересня 2014 року №643, свідоцтвом про смерть від 08 вересня 2014 року серії НОМЕР_2 , виданим Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, витягом з протоколу засідання Центральноївійськово-лікарської комісії по встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 20 жовтня 2014 року №3218, отримана під час бойових дій травма (механічна асфексія від здавлення грудної клітки і живота грунтом) сержанта ОСОБА_2 послужила причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 і пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27.04.2017 року у цивільній справі №591/5551/16-ц, яке набрало законної сили, встановлено юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при виконанні обов`язку військової служби 03.09.2014 року біля с.Побєда Новоайдарського району Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Таким чином, внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації проти України на території Луганської області було порушено невід`ємне право на життя її сина - ОСОБА_2 , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (ратифікована Законом України № 475/75-ВР від 17 07.1997 року), що є підставою для відшкодування їй моральної шкоди. Вважає, що розмір моральної шкоди, що має бути відшкодована їй становить 1705200 грн., що є еквівалентом 60000 євро за офіційним курсом НБУ, яку і просить стягнути з відповідача на її користь.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Про день та час слухання справи повідомлена належним чином, в письмовій заяві позовні вимоги підтримала у повному обсязі. просить розглядати справу у її відсутність.

Відповідач, який повідомлявся про судове засідання через Посольство Російської Федерації в Україні, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, заперечення на позов не надіслано.

Ухвалою від 16.08.2019 року відкрито провадження по справі, по справі призначено підготовче судове засідання на 15.11.2019 року. Підготовче засідання відкладалося у зв`язку з неявкою учасників процесу. Ухвалою від 21.05.2020 року справу призначено до розгляду на 18.06.2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27.04.2017 року у цивільній справі №591/5551/16-ц встановлено юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при виконанні обов`язку військової служби 03.09.2014 на території Луганської області біля с. Побєда Новоайдарського району Луганської області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України (а.с.26-30).

Рішення набрало законної сили.

За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.22).

Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків" №337-VIII від 21 квітня 2015 року схвалено текст Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків". З аналізу даної заяви вбачається, що друга фаза збройної агресії проти України розпочалася в квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

В абзаці 2 постанови Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України "Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки».

Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Так, було затверджено 15 січня 2015 року Європейським парламентом резолюцію щодо України, 25 червня 2015 року Резолюцію Парламентської Асамблеї Ради Європи.

Аналізуючи наведені обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.3 ст.82 ЦПК України), стала окупація частини території України, зокрема й частини Луганської області, де загинув син позивачки.

Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

За вимогами ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією .

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації частини Луганської області, загинув син позивачки, що завдало їй значної моральної шкоди, що виражається у втраті близької їй людини, саме сина.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно з ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках тощо.

Як слідує зі ст.ст.1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду, позивачка довела, що внаслідок порушення відповідачем основоположних прав людини в Україні зазнають душевний біль, безперервні страждання через втрату сина впродовж останніх років, що є підставою для задоволення її вимог у повному обсязі та справедливою компенсацією моральної шкоди з Російської Федерації на користь позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 16, 23, 1167, 1168, 1200, 1201, 1202 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) задоволити.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду у розмірі 1705200 грн., що є еквівалентом 60000 євро за офіційним курсом Національного Банку України.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення через Зарічний районний суд м. Суми. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО