Дата документу 05.06.2020 Справа № 314/791/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/791/18 Головуючий у 1 інстанції: Мануйлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/2128/20
У Х В А Л А

05 червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі судді-доповідача Маловічко С.В., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою судді Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2020 року причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року визнані не поважними.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 залишено без руху у зв`язку із відсутності поважних причин для поновлення строку.

Надано скаржнику строк десять днів з дня отримання копії ухвали для направлення до апеляційного суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із викладенням інших поважних причин пропуску останнього та зазначенням підстав для поновлення цього строку та попереджено, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

03 червня 2020 року на виконання вимог ухвали Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2020 року ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року.

В клопотанні від 03 червня 2020 року ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 посилається на ті ж самі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення районного суду, які ухвалою судді Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2020 року вже були визнані не поважними.

Зокрема, за змістом її обох клопотань вбачається, що єдиною підставою поважності пропуску строку є те, що заяву про перегляд заочного рішення було розглянуто тільки 05.05.2020 року, після чого апеляційну скаргу було подано до суду тільки 20.05.2020 року.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня вручення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції 14.06.2018 року.

Апеляційну скаргу подано до суду 20.05.2020 року, тобто, поза межами законодавчо визначеного строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 посилається на те, що справу було розглянуто без участі відповідача. Копію оскаржуваного рішення було отримано представником відповідача безпосередньо в канцелярії Вільнянського районного суду Запорізької області 17.01.2020 року, після чого 23.01.2020 року відповідачем було подано до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Вільнянського районного суду від 05.05.2020 року заява про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Так, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 про видачу копії рішення від 26.12.2019 року, яку представник відповідача отримала 17.01.2020 року (а.с.66).

З матеріалів справи встановлено, що 14.06.2018 року Вільнянським районним судом Запорізької області ухвалено рішення не в заочному порядку, а в порядку спрощеного позовного провадження.

Крім того, в резолютивній частині рішення сторонам роз`яснено порядок оскарження рішення, відповідно до якого апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається з урахуванням вимог 354 ЦПК України.

Порядок заочного розгляду справ викладено у Розділі III Главі 11 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Вимоги щодо форми і змісту заочного рішення викладенні у статті 282 ЦПК України. Так, формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Таким чином, попередній розгляд судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення у відповідності до вимог статей 284, 287 ЦПК України, передбачено тільки у разі оскарження відповідачем заочного рішення.

Загальні вимоги до змісту рішення викладенні у статті 265, яка міститься у Розділі III Главі 3 «Судові рішення» ЦПК України.

Згідно з ч. 5 статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Таким чином, в даному випадку при оскарженні рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.06.2018 року законодавством не вимагається та не передбачено попередній розгляд заяви про перегляд заочного рішення.

Тому, з моменту ухвалення рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.06.2018 року, у ОСОБА_1 не виникло право на оскарження такого рішення шляхом подачі заяви про його перегляд, враховуючи положення ч. 4 ст. 287, ч. 3 ст. 288 ЦПК України

Натомість, у відповідача виникло право на апеляційне оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.06.2018 року в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду з урахуванням вимог ст. 354 ЦПК України.

Враховуючи викладене, строк на апеляційне оскарження необхідно відраховувати не з моменту постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, а з моменту вручення повного рішення суду.

З матеріалів справи встановлено, що 24.12.2019 р. ОСОБА_1 уклала договір з адвокатом Косяковою ОСОБА_3 .М ОСОБА_4 , якій відповідно до умов договору надано право представляти інтереси відповідача у суді, у тому числі шляхом подачі апеляційної скарги.

Представник відповідача отримала копію рішення 17.01.2020 року, та мала можливість ознайомитись з його змістом.

Підстави вважати, що оскаржуване рішення було ухвалено в заочному порядку у відповідача та його представника відсутні.

Між тим, апеляційну скаргу подано до Запорізького апеляційного суду тільки 20.05.2020 року, через 4 місяці з дня отримання копії рішення суду.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно п. 1, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно здійснювати свої процесуальних прав та виконувати процесуальні обов`язки, зокрема вчинювати усі можливі та залежні від них дії, спрямовані на своєчасне оскарження судового рішення.

В заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження від 03 червня 2020 року, ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 посилається на те, що скаржник був позбавлений можливості своєчасно виправити помилку у виборі права на захист свого порушеного права у зв`язку із тривалим розглядом судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення.

Між тим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Тому, зазначені причини пропуску строку не можуть бути визнані поважними, оскільки викладені обставини свідчать, що скаржник на свій розсуд скористався наданими йому законом правами та самостійно вирішив оскаржувати рішення суду першої інстанції шляхом подачі заяви про його перегляд. В той час як, ані за матеріалами справи, у яких суд відкрив провадження у справі для її розгляду за спрощеним порядком без виклику учасників, ані за змістом і текстом самого рішення не вбачалось підстав для визнання його заочним.

У заяві про поновлення строку ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 також посилається на ст. 129 Конституції України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішення Європейського суду з прав людини.

Втім, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строків (п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі "Шевченко проти України" та "Трух проти України" (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12 липня 2007 року).

Окрім того, апеляційний звертає увагу на те, що в рішеннях Європейського Суду з прав людини висловлена позиція, що держава вправі висувати свої вимоги щодо доступу до суду апеляційної інстанції (Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства), 13 липня 1995, Серії A № 316-B). Рішення суду щодо виконання вимог закону не є перешкоджанням у доступі до правосуддя.

Європейський суд з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Європейський суд з прав людини зазначав, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства, які призначені для належного відправлення правосуддя та забезпечення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Дія 97" проти України (заява № 19164/04) від 21 жовтня 2010 року, пункт 47).

У справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, п. 41) Європейский суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності.

Отже можливість поновлення процесуальних строків не може бути необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, п.52) Європейский суд з прав людини постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

При вищевикладених обставинах, вказані ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження вищезазначеного судового рішення, зважаючи на наявність представника, не свідчать про наявність об`єктивних перешкод для звернення з апеляційною скаргою в передбачені законом строки, тому не можуть бути визнані поважними.

В силу вимог ст. 358 ч. 4 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Керуючись ст. 358 ч. 4 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію цієї ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, для відома.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Маловічко