Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/622/20

номер провадження 2/695/899/20

04 червня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.

за участю секретаря - Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 56185.27 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26.06.2018 року відповідач стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого став АТ КБ «ПриватБанк», та уклала договір, відповідно до умов якого отримала кредит у розмірі 12000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач наполягає, що кредитні кошти ОСОБА_1 отримала, а свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконує, а тому станом на 23.12.2019 року утворилась заборгованість, яку позивач визначає в розмірі 56185.27 грн., та до якої позивачем внесена наступна заборгованість: 39768.58 грн. - заборгованість за тілом (простроченим) кредитом; 2833.83 грн. - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом; 10431.18 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.. 625; 500.00 грн. - фіксована частина штрафу; 2651.68 грн. - процентна складова штрафу.

Оскільки позичальник добровільно не повертає отримані кошти, тому АТ КБ "ПриватБанк" змушений був подати позовну заяву до суду про стягнення заборгованості за кредитом із відповідача в примусовому порядку.

Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2020 року.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги не визнала у повному обсязі зазначаючи при цьому, що у Анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, а сама Анкета-заява, як єдиний документ, який підписаний обома сторонами правовідносин, не містить умов про встановлення як процентної ставки так і відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, структури, порядку обрахунку. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Умови і правила надання банківських послуг, додані позивачем до позовної заяви, не визнаються відповідачем та не містять його підпису. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили усі умови договору, а тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог чинного законодавства про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, у якому вказував, що відповідач підписавши Анкету-заяву вказала, що погодилася із Умовами та Правилами надання банківських послуг та приєдналася до них, при чому при укладенні договору сторонами було обумовлено усі його істотні умови із якими відповідач також погодилася про що свідчить отримання нею кредитної картки «Універсальна» та фактичне користування останньою. Посилання відповідача на норми ЗУ «Про захист прав споживачів» взагалі є безпідставним, оскільки норми даного закону поширюються на споживчий кредит, а саме кошти - що надаються кредитодавцем споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Як вбачається із доводів позивача, відповідач ОСОБА_1 26.06.2018 року підписала анкету-заяву, на підставі якої приєдналася до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримала кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Розмір відсотків та порядок їх зміни банком стверджується Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які додані до матеріалів справи.

Як вбачається із відзиву відповідача, остання заперечує у задоволенні позовних вимог стверджуючи, що між нею та банком не були досягнуті усі істотні умови договору, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Разом із тим до позовної заяви додана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також паспорт споживчого кредиту, який також містить підпис відповідача, на підставі яких відповідачу по справі і була видана картка «Універсальна».

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог не спростовує факти підписання зазначених вище документів та не наводить доказів, які б могли спростувати доводи позивача по вказаних обставинах.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач отримала кредитну картку та користувалася кредитними коштами, що стверджується відповідними розрахунками заборгованості, які складені позивачем.

Так відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку, починаючи з 27.06.2018 року. Окрім того, згідно виписки по рахунку, який додано до матеріалів справи, а також розрахунку заборгованості за договором від 26.06.2018 року, вбачається, що відповідач виконувала свої зобов`язання за кредитом, та час від часу сплачувала кошти за користування ним, зокрема останні 25.07.2019 року у розмірі 1000 грн., 31.05.2019 року у розмірі 1000 грн., 30.01.2019 року у розмірі 418.27 грн.11.01.2019 року у розмірі 400 грн.

Отже матеріалами справи стверджується, що відповідач користувалася кредитною карткою та сплачувала кошти за користування нею.

Будь-яких доказів на спростування зазначених розрахунків позивача, відповідачем надано не було.

Таким чином посилання відповідача, що вона кошти не отримувала, а усі істотні умови договору не погоджувала спростовуються обставинами зазначеними вище.

Разом із тим при обрахунку суми заборгованості за відсотками та штрафами, про як зазначає позивач суд враховує наступне.

Позивач наполягає, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

На думку позивача, підписанням вказаної вище заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Копії Умов та правил надання банківських послуг та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» додаються до позовної заяви.

Нормами ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на зазначений вище Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги та саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Тим більше, що із відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач категорично заперечує факт ознайомлення та погодження із ними.

Позивач вказує, що у самій заяві відповідача було визначено, що остання погодилася із Умовами та правилами надання банківських послуг, однак вказана заява не містить відомості про які саме умови йде мова, дата їх затвердження, зміни, тощо.

Суд враховує, що вказані умови договору стосуються не тільки порядку отримання та повернення суми кредитних коштів, а й містять визначені розміри процентів, строків їх повернення, розмір пені чи штрафів за неналежне виконання умов договору, можливість зміни процентних ставок, підстав для розірвання такого договору, тощо. Вказані умови не можуть трактуватися позивачем довільно та мають бути чітко визначені та погоджені між сторонами, які мають бути зрозумілими для сторін договору та бути належними, достатніми доказами у випадку виникнення спору.

Разом із тим відповідач заперечує, що вона досягла згоди із позивачем щодо умов, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Відповідач заперечує факт того, що вона погодилася саме із наданими вище Умовами та Правилами надання банківських послуг, та фактично заперечує факт досягнення домовленості між сторонами саме на тих умовах, про які зазначає позивач.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підтвердження своїх доводів позивачем, окрім зазначених вище доказів, було надано також паспорт споживчого кредиту, однак останній не може розцінюватися судом як належний доказ саме при обрахуванні сум процентів та штрафів за прострочення зобов`язань.

Із вказаного паспорту вбачається, що сторони погодили отримання кредиту, процентні ставки та інші умови, на основі нього була видана позивачу кредитна картка «Універсальна», однак у самому паспорті вказано, що інформація, яка зазначена в ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 11.07.2018 року.

При вирішенні вказаного спору суд враховує норми ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» відповідно до частини 6 якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду 03 липня 2019 року була розглянута справа № 342/180/17 у якій остання вказувала, що з огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14).

Так у вказаному рішенні Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сила і и процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права і бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Таким чином, враховуючи не визнання відповідачем заявлених банком умов договору та порядку нарахування усіх сум, які пов`язані із обслуговуванням кредиту та застосування штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору, а також відсутності належних доказів погодження між позивачем та відповідачем саме тих умов на які наполягає позивач, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог позивача про стягнення із відповідача сум заборгованості по процентах за користування кредитом, фіксованої частини штрафу та процентної складової штрафу, слід відмовити.

Отже суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог позивача про стягнення із відповідача сум заборгованості по процентах за користування кредитом, фіксованої частини штрафу та процентної складової штрафу, слід відмовити, водночас, враховуючи отримання відповідачем суми кредиту та користування нею, із останньої слід стягнути заборгованість за тілом кредиту, яка становить 39768.58 грн..

Вказана позиціє відповідає зазначеній вище правовій позиції Великої Палати Верховного Суду. Так у вказаному рішенні зазначено, що враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Оскільки позов задоволено частково, а банком сплачена сума судового збору у розмірі 2102 грн. то суд, на підставі ст. 141 ЦПК стягує із відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеного розміру позовних вимог, а саме суму у розмірі 1488 грн. 22 коп.

На підставі зазначеного та керуючись ст.,ст. 252, 256, 258, 261, 264, 267, 509, 510, ст.,ст. 526, 530, 536, 549, 610, 611, 626, 629, 1048, 1054 Цивільного Кодексу України ст. 10, ст.,ст. 264, 265, 280-284 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" кошти в сумі 39768 (тридцять дев`ять тисяч сімсот шістдесят вісім) гривень 58 коп. - в порядку відшкодування заборгованості за кредитним договором від 26.06.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" кошти в сумі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 22 коп. - в порядку відшкодування коштів по сплаті судового збору у пропорційному до задоволених позовних вимог розмірі.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Сторони по справі:

- Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», зареєстроване за адресою: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001, , рах. НОМЕР_1 , МФО 305299;

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іден. код НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Чорнобаївським РВ УМВС України в Черкаській області 14.04.1998 року.

Суддя: Середа Л.В.