Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1732/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/1732/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Просила визнати таким, що не підлягає виконанню, та скасувати виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. №1262, вчинений 12 травня 2016 року про стягнення з неї 1 983,75 дол. США, що складає 53 669,10 грн., на користь відповідача заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2007 року. Свій позов обґрунтовувала тим, що 28 вересня 2007 року уклала із Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - банк), кредитний договір. Вважає, що свої кредитні зобов`язання за договором виконала. З 2007 року по даний час банк не звертався до неї з приводу стягнення будь-якої заборгованості. Про існування виконавчого документа дізналася від роботодавця ПП «ОСОБА_2», яка повідомила їй про звернення стягнення на заробітну плату у виконавчому провадженні про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса. Вважає, що виконавчий напис вчинений незаконно, оскільки ним пропонується звернути стягнення за заборгованістю за період із 28 вересня 2007 року по 29 лютого 2016 року, тобто більше ніж за вісім років, хоча щомісячний розрахунок боргу відсутній. З дня виникнення права вимоги банку стосовно зобов`язань з погашення основної суми боргу сплинуло більше трьох року, а з пені та штрафу - більше одного року. Окрім того, пеня і штраф є одним видом відповідальності та стягнення їх одночасно є неправомірним. Також їй не надходила письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором, а нотаріусу мала бути надана письмова вимога та докази про те, що вона її отримала і у зазначений термін не усунула порушення за кредитним договором. Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не переконався у безспірності вимог банку.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12 травня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., що зареєстрований в реєстрі за №1262, за яким стягнути грошові кошти в сумі 1983,75 дол. США, що за курсом НБУ складає 53 669,10 грн., із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк". Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивач не оскаржує наявність заборгованості перед банком та її розмір, тобто не спростовує факту і розміру заборгованості, а підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, може бути лише встановлений судом факт відсутності боргу або менший його розмір. Факти, які підтверджують відсутність боргу або невідповідність суми боргу в матеріалах справи відсутні. Для вчинення виконавчого напису банк надав нотаріусу всі необхідні документи. Так, у розділі Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172, що регулює стягнення заборгованості з підстав, які випливають з кредитних відносин, жодної мови про відмітку боржника не йдеться. Підписуючи кредитний договір, позивач погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг і погодилася використовувати картку згідно цих умов. Вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора за допомогою спрощеної позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора. Безспірність заборгованості визначається як факт існування між кредитором та боржником правовідносин, а також наявність заборгованості, яка підтверджується документами згідно з переліком, затвердженим КМУ, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 20 травня 2015 року в справі №6-158цс15 під час вчинення виконавчого напису нотаріус не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, а та обставина, що сума заборгованості за кредитом більша ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору. Окрім того, у даному випадку певною подією для початку перебігу строку позовної давності має бути дата припинення дії договору. Даний договір не був припинений з огляду на зміст п.9.6 Умов та правил надання банківських послуг, який передбачає, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань. Зобов`язання позивачем наразі не виконані. Кредитний договір є чинним, а тому банк має право вимагати виконання обов`язків боржника, у тому числі право на примусове стягнення боргу в будь-який час до тих пір, поки договір є чинним. Право кредитора не слід плутати з строком договору. Строк позовної давності починає перебіг із моменту закінчення строку дії договору, а у даному випадку договір не припинив своєї дії.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановленому законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5).

Підпунктами 3.2,3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, регулює правовідносини у разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин. Так, у разі допущення боржником прострочення платежів за зобов`язаннями, що випливають із кредитного договору, кредитору для одержання виконавчого напису належить надати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п.2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливість в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язанням боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

За таких обставин, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої.

Із урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернуся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 12 травня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 28 вересня 2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 29 лютого 2016 року грошових коштів у сумі 1 983.75 дол. США, що за курсом 1 долар США- 27,05 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 лютого 216 року, складає 53 669,10 грн., із урахуванням: заборгованості за тілом кредиту в сумі 512,77 дол. США, що еквівалентно 13 872,68 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 718,91 дол. США, що еквівалентно 19 449,67 грн.; заборгованості з комісії та пені у розмірі 640 дол. США, що еквівалентно 17 314,81 грн.; заборгованості за штрафом (фіксованої частини) у розмірі 18,48 дол. США, що еквівалентно 500 грн.; заборгованості за штрафом (відсоток від суми заборгованості) у сумі 93,59 дол. США, що еквівалентно 2 531,94 грн. Стягнення здійснено за період із 28 вересня 2007 року по 29 лютого 2016 року. Зареєстровано в реєстрі за №1262 (а.с.5).

Державною виконавчою службою у виконавчому провадженні №59323557 із примусового виконання виконавчого напису №1262 винесено постанову від 19 червня 2019 року, якою звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с.6).

Виконавчий напис вчинений нотаріусом на підставі наступних документів: заяви представника банка; розрахунку заборгованості за договором від 28 вересня 2007 року станом на 29 лютого 2016 року; довідки щодо офіційного курсу НБУ на 29 лютого 2016 року; письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором від 28 вересня 2007 року; заяви від 28 вересня 2007 року; списку поштових відправлень; опису; платіжного доручення від 22 квітня 2016 року; витягу із статуту банку; свідоцтва про державну реєстрацію банка; банківської ліцензії; витягу та довідки з ЄДРПОУ; довіреності на представника стягувача та документів щодо перевірки її дійсності (а.с.46-64).

Отже, відповідно до заяви від 28 вересня 2007 року ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, оформила на своє ім`я платіжну картку «Універсальна Gold» із кредитним лімітом 1 500 дол. США та базовою процентною ставкою за кредитним лімітом 1,6% на місяць або 19,2% річних. У заяві одночасно зазначено про те, позичальник погоджується із тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять договір про надання банківських послуг.

Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Так, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 підписала Умови та правилами надання банківських послуг, а також тарифи, за якими кредитор розрахував заборгованість за процентами за користування кредитом із використанням із 10 червня 2008 року річної процентної ставки 20,4%, із 16 жовтня 2008 року річної процентної ставки 21,6%, а також річних прострочених процентних ставок 38,4%,40,8%,43,2%. Матеріалами справи не доведено, що підписуючи заяву, ОСОБА_1 мала на увазі саме ті Умови та правилами надання банківських послуг, а також тарифи, які використав банк при розрахунку заборгованості, тобто саме ті процентні ставки, що використані банком при розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитним лімітом. Позичальник є найбільш слабкою ланкою у кредитних правовідносинах, а банк розрахував заборгованість із використанням процентних ставок, що є вигідними для нього, при цьому розміри таких процентних ставок у заяві, яка підписана ОСОБА_1 , не прописані. Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 підписала Умови та правилами надання банківських послуг, а також тарифи, то у разі невизнання їх позивачем не можна дані документи вважати частиною договору про надання банківських послуг.

Згідно з абзацами 2,3 частини четвертої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі не зобов`язані сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементу кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди тощо).

Також в заяві не прописана неустойка, тобто пеня та штраф. Так, у заяві не зазначено, за які порушення кредитних зобов`язань банк має право нарахувати позичальнику неустойку, тобто у заяві не прописані умови та відсотки від грошових сум у разі порушень боржником зобов`язань.

Знову ж таки неустойка прописана в Умовах та правилах надання банківських послуг, а також тарифах, які позивач не підписувала. Звертаючись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначала, зокрема, про те, що заборгованість, вказана у виконавчому написі нотаріуса, не відповідає дійсності, пеня і штраф є одним видом відповідальності та стягнення їх одночасно є неправомірним, а також пропонується звернути стягнення більше ніж за вісім років, хоча щомісячний розрахунок боргу відсутній та з дня виникнення права вимоги банку стосовно зобов`язань з погашення основної суми боргу сплинуло більше трьох року, а з дня виникнення права вимоги банку стосовно зобов`язань з погашення пені та штрафу сплинуло більше одного року.

Установлені обставини свідчать, що серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, нотаріально посвідчений договір відсутній. Надана нотаріусу заява позичальника від 28 вересня 2007 року не посвідчена нотаріально, не містить умов та порядку щодо збільшення процентів за користування кредитним лімітом, умов та порядку відповідальності за порушення зобов`язань. Отже, дана заява від 28 вересня 2007 року могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин, могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису на підставі оригіналу договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що передбачено п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Проте, банком нотаріусу надана не виписка з рахунку боржника, а лише розрахунок заборгованості із нарахуваннями, що не передбачені у заяві про умови та порядок збільшення процентів за користування кредитним лімітом, про умови та порядок відповідальності за порушення зобов`язань. Отже, не дотримані умови вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги відносно письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, про яке йдеться у п.п.2.3 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та пунктах «в» та «г» п.1-1 розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не мають правового значення для розгляду даного спору, приймаючи до уваги те, що взагалі не йдеться про право звернення стягнення на предмет іпотеки, у матеріалах справи відсутні докази того, що основне зобов`язання забезпечено іпотекою та виконавчий напис вчинявся не за договором іпотеки.

Разом із тим, у заяві від 28 вересня 2007 року зазначено, що термін дії кредитного ліміту збігається із терміном дії платіжної картки. Сплата заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням банком коштів із платіжної картки.

Строки, упродовж яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Як убачається із розрахунку заборгованості станом на 29 лютого 2016 року банком здійснено нарахування за період із 28 вересня 2007 року по 29 лютого 2016 року, а нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що договір не був припинений з огляду на зміст п.9.6 Умов та правил надання банківських послуг, який передбачає, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань також не спростовуються висновків суду про спірність заборгованості, враховуючи, що остання сплата заборгованості в сумі 125 грн. мала місце 14 липня 2009 року, відсутні докази того, що на час укладення договору позивач мала на увазі саме ті Умови та правила надання банківських послуг, на пункт яких посилається відповідач у апеляційній скарзі та поняття щодо строку дії договору і строку виникнення права вимоги не є тотожними. Строк дії договору може тривати, але при цьому строк виконання зобов`язань за певний період наступає, право вимоги за цей період виникає та з цього періоду минуло більше трьох років із часу виникнення права вимоги. Спірною у розумінні ст.88 Закону України «Про нотаріат» є заборгованість, що принаймні, виникла до 29 лютого 2013 року.

Забезпечуючи передбачену законом процедуру судового контролю за результатами вчинення нотаріусами виконавчих написів, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сума заборгованості, запропонована банком до стягнення, не є безспірною, а тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 22 червня 2020 року.