КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1077/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П.,Сліпченка О.І.

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11.08.2016р. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Хюндай Соната, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Пісківський завод скловиробів», спричинив дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобіля Опель Комбо, № кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 .

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.08.2016р. у справі № 759/11564/16-п відповідача визнано винним у адміністративному правопорушенні передбаченому статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку автомобіля № 959 від 19.11.2016 оцінювача «ПП ОСОБА_3 », вартість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок ДТП від 11.08.2016 складає 131 583,00 грн., що є ринковою вартістю досліджуваного автомобіля.

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.08.2017 року № АЕ/7443145, цивільно-правова відповідальність ТОВ «Пісківський завод скловиробів», була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Країна».

28.10.2016 року ПАТ «СК «Країна» було частково відшкодовано позивачу матеріальну шкоду, завдану ДТП у розмірі 45255,50 грн.

У листі № 699 від 30.03.2018 року ТОВ«Пісківський завод скловиробів» повідомив позивача, що відповідач є працівником цього товариства за трудовим договором, який скоїв ДТП не під час своїх трудових обов`язків, а у вільний від роботи час.

В зв`язку викладеним позивач просив стягнути з відповідача різницю між заподіяною і відшкодованою матеріальної шкодою, що складає (131 583,00 грн. - 45255,50 грн.) = 86327,50 грн., а також стягнути моральну шкоду у розмірі 30000 грн. за душевні страждання за втрату позивачем нормального способу життя, втрату постійного та стабільного доходу, втрату можливості попереднього працевлаштування, неможливості користування автомобілем більш як півтора року.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи і просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що відповідачем не надано жодних доказів па підтвердження того, що під час ДТП він виконував свої трудові обов`язки, а тому відповідальність повинно нести ТОВ «Пісківський завод скловиробів». Занача, що ДТП було вчинено поза межами робочого часу. Судом порушено процес оцінки поданих сторонами доказів, не надано належної оцінки поданих доказів про те, що на час вчинення ДТП відповідач не здійснював свої трудові або службові обов`язки.

У відзиві відповідач посилається на необґрунтованість апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.08.2016р. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Хюндай Соната, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Пісківський завод скловиробів», спричинив дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобіля Опель Комбо, № кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 .

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.08.2016 у справі № 759/11564/16-п відповідача визнано винним у адміністративному правопорушенні, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.08.2017р. № АЕ/7443145, цивільно-правова відповідальність ТОВ «Пісковський завод скловиробів», була застрахована у Публічному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Країна".

Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку автомобіля № 959 від 19.11.2016 оцінювача «ПП ОСОБА_3 » вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП від 11.08.2016 складає 131 583,00 грн., що є ринкової вартістю досліджуваного автомобіля (а.с.8-20).

28.10.2016 ПАТ «СК «Країна» було частково відшкодовано позивачу матеріальну шкоду, завдану ДТП у розмірі 45 255,50 грн.

19.01.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Кредит Капітал», яке діє від імені та в інтересах позивача на підставі Договору про надання послуг від 19.01.2018р., звернулося до відповідача із претензією № 19.01.2018/3-вих. про відшкодування збитків, де вимагали в добровільному порядку відшкодувати заподіяну внаслідок ДТП шкоду у розмірі 86 327,50 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем пред`явлено відшкодування збитків безпідставно, оскільки відповідно до ст.. 611 ЦК України наслідки у вигляді обов`язку відшкодувати збитки настають лише у випадку порушення зобов`язань. Зобов`язанням є договірні відношення сторін (ст.. 509, 526 ЦК України), які виникають з підстав, встановлених договором чи іншим правочином (ст.. 11 ЦК України).

Однак між сторонами відсутні договірні зобов`язання, що могли б в даному випадку виступати підставою для вимоги про стягнення збитків.

Позивач просить відшкодувати йому збитки на тій підставі, що він є власником автомобіля Опель Комбо, який отримав пошкодження внаслідок ДТП.

Платіжним дорученням ПАТ «СК «Країна» 28.10.2016 року провела позивачу виплату коштів в розмірі 45255,50 грн.

Будь-яких доказів, які б пов`язували ПАТ «СК «Країна» з ТОВ «Пісківський завод скловиробів» суду не надано. Заяв позивача про витребування доказів не надходило.

Отже суд позбавлений можливості у з`ясуванні типу договору - який укладений між страховиком і страхувальником: добровільного чи обов`язкового договору цивільно-правової відповідальності.

За даних обставин, які визнають сторони, виплата страхового відшкодування була здійснена на підставі ч. 1 ст.1172 ЦК України, яка передбачає, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, тому в даному випадку згідно норм ст.1172 ЦК України замість ТОВ «Пісківський завод скловиробів» шкоду відшкодувала ПАТ «СК «Країна». У випадку якби відповідач не був при виконанні службових обов`язків на момент вчинення ДТП, то ПАТ «СК «Країна» за результатами розслідування обставин страхового випадку здійснила відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (яким встановлено, що страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону) та ч. 3 ст. 187 ЦК України (якою встановлено, що особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах).

Страхову виплату було здійснено, і цим самим спільно з відповідачем роботодавцем та ТОВ «СК «Країна» було визнано факт правомірності перебування відповідача за кермом автомобіля Хюндай Соната в момент ДТП.

З викладеного суд дійшов висновку, що позов заявлений не до належної особи, тобто до особи, яка не може відповідати за висунутими вимогами.

Проте такі висновки суду не відповідають вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно позовних вимог, позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Як на підставу для задоволення вимог позивач посилається на ст..ст. 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.08.2016 у справі № 759/11564/16-п встановлено, що 11.08.2016р. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Хюндай Соната, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Пісківський завод скловиробів», спричинив дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобіля Опель Комбо, № кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 , за що ОСОБА_2 визнано винним у адміністративному правопорушенні, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.08.2017р. № АЕ/7443145, цивільно-правова відповідальність ТОВ «Пісковський завод скловиробів», була застрахована у Публічному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Країна", яка виплатила позивачу 45255,50 грн страхової виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то її відшкодування відбувається на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 15 Постанови від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду в справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 року покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Встановлено, що згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку автомобіля № 959 від 19.11.2016 оцінювача «ПП Парфьонов О. О . », вартість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок ДТП від 11.08.2016 складає 131 583,00 грн., що є ринкової вартістю досліджуваного автомобіля. Вартість відновлювального ремонту 238697,81 грн. Пошкоджений автомобіль залишився у позивача.

У якому розмірі у страховика виник обов`язок виплати страхового відшкодування позивачем не повідомлено, судом не встановлено і доказів цим обставинам у матеріалах справи не має. Сам страховик до участі в справі не залучений.

Згідно ст.. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як на підставу для задоволення своїх вимог, позивач своїх вимог не обґрунтовував.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи за зверненням особи в межах заявлених нею вимог.

З викладеного можна дійти висновку, що з даним позовом ОСОБА_1 звернувся не у спосіб визначений законом в зв`язку з чим із заявлених в ньому підстав, задоволений він бути не може.

За таких обставин, суд першої інстанції невірно визначився з характером спірних правовідносин, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та яка норма закону підлягає застосуванню і передчасно відмовив у задоволенні позову з інших підстав.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права не у спосіб визначений законом.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкодивідмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченка