ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року м. Чернівці

справа № 713/1939/19

провадження 22-ц/822/446/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення за депозитним договором

встановив :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення за депозитним договором. Позовні вимоги обґрунтував слідуючими обставинами.

27.08.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений депозитний договір №SAMDN1319 та відкрито особистий рахунок по вкладу № НОМЕР_1 .

За умовами Договору за користування коштами позивача відповідач зобов`язаний був сплачувати проценти у розмірі 12,0% на рік, що становить 1,00% на місяць. Договір був укладений терміном на один місяць. Сума вкладу становила 23000,00 доларів США. За умовами Договору, якщо до закінчення терміну дії Договору позивач не звертався за припиненням Договору, його дія продовжувалася на наступний термін, на таких самих умовах.

Заявою від 09.04.2014 року (вхідний №4664) позивач просив відповідача розірвати дію Договору та негайно повернути грошові кошти у сумі 23000,00 доларів США та нараховані відсотки. Однак відповідач не виконав жодної із вимог позивача, у зв`язку з чим позивач вимушений звертатися до суду із вимогами про повернення банківського вкладу.

Враховуючи, що відповідач не повернув позивачу суму вкладу, станом на 18.10.2019 року він зобов`язаний повернути позивачу суму, внесену за Договором, а саме 23000,00 доларів США.

Зазначав, що правомірність і обґрунтованість такої вимоги підтверджується рішенням Вижницького районного суду від 29.01.2015 року по справі №713/1187/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 19.11.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2016 року.

Відмовляючись повернути кошти, внесені позивачем на банківський рахунок і які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною.

Не виконавши вимоги позивача та неналежно виконуючи умови Договору, відповідач порушив грошове зобов`язання, що тягне за собою наслідки, визначені ст.625 ЦК України, а саме: відповідач має сплатити на користь позивача 3% за користування грошовими коштами. Інфляційні витрати не нараховуються у зв`язку з тим, що зобов`язання має виконуватися у доларах США. Оскільки депозит був валютний, і відповідач користувався валютними коштами позивача, то і річні мають вираховуватися у валюті депозиту, тобто у доларах США. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року по справі №761/26293/16-ц. Першим днем нарахування річних є день надання вимоги позивачем, а саме 09.04.2014 року. Отже сума річних, згідно Розрахунку №1 до позову становить 3696,56 доларів США.

Сума депозиту позивачу не повернута, тому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 12% відсотків на рік, оскільки це передбачено Договором і жодна норма законодавства України не передбачає підстави для припинення договірного зобов`язання - закінчення строку дії договору. Тому нарахування відсотків проводиться до повного повернення позивачу коштів, внесених на депозит. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої палати Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 та у правовій позиції в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 року по справі №132/4438/18-ц. Враховуючи, що позивач не отримував відсотки за Договором з лютого 2013 року, згідно розрахунку №2 передбачені Договором 12% на рік (або 1% на місяць) з лютого 2013 року по 18.10.2019 року становлять 18400,00 доларів США.

На правовідносини за депозитним договором поширюється дія норм ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої в межах річного строку позовної давності починаючи з 18.10.2018 року згідно Розрахунку №3 розмір пені за несвоєчасне повернення суми депозиту становив 251850,00 доларів США. Однак враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року по справі №761/26293/16-ц станом на 18.10.2019 року за офіційним курсом 25,03 грн. за 1 долар США, сума пені становила 6303805,50 грн.

Нарахування та сплата відсотків також є умовою договору, за невиконання якої ст.625 ЦК України передбачає відповідальність у вигляді сплати 3% річних. Оскільки відповідач не сплачував позивачу відсотки з лютого 2013 року, то згідно Розрахунку №4 розмір 3% річних за період з 01.03.2014 року по 18.10.2019 року становить 1737,25 доларів США.

Також відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» в межах річного строку позовної давності починаючи з 18.10.2018 року згідно Розрахунку №5 розмір пені становив 186603,60 доларів США. Однак враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року по справі №761/26293/16-ц станом на 18.10.2019 року за офіційним курсом 25,03 грн. за 1 долар США сума пені становила 4670688,11 грн.

Загальна сума позовних вимог становить 10974493,61 грн. та 46833,81 долари США.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь 23000,00 доларів США у повернення коштів внесених позивачем за депозитним договором №SAMDN 1319; 6303805,50 грн. - пені за неповернення депозитних коштів; 4670688,11 грн. - пені за неповернення відсотків за користування депозитом; 3696,56 доларів США - річних на суму неповернутого депозиту; 18400,00 доларів США - відсотків за депозитним договором; 1737,25 доларів США - річних на суму несплачених відсотків за депозитом, а всього 10 974 493,61 грн. та 46833,81 долари США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення коштів за депозитним договором №SAMDN1319 від 27.08.2012 року відмовлено.

Суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення коштів за депозитним договором №SAMDN1319 від 27.08.2012 року в сумі 10974493,61 грн. та 46833,81 долари США безпідставні та не доведені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2020 року та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що висновок суду першої інстанції про недодержання письмової форми договору банківського вкладу є неправомірним, оскільки зроблений судом всупереч фактичним обставинам справи. Судом першої інстанції не враховано, що договір банківського вкладу був укладений в приміщенні банку, підписаний працівником Вижницького відділення банку ОСОБА_3 , яка діяла відповідно до виданої відповідачем довіреності. Також про укладення договору свідчить підписання сторонами заяви №SAMDN1319 від 27.08.2012 року.

Відсутність реєстрації договору банківського вкладу, необлікування на рахунку банку грошових коштів, отриманих від позивача на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу є невиконанням банком своїх обов`язків, внаслідок вчинення його працівниками протиправних дій.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.

Відповідач зазначав, що з наданих позивачем документів не вбачається факту укладення договору банківського вкладу. Подання банку заяви №SAMDN1319 від 27.08.2012 року на оформлення вкладу «Строковий» не свідчить про укладення договору банківського вкладу. Позивачем не доведено факт внесення грошових коштів на депозитний рахунок.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено що згідно заяви №SAMDN1319 від 27.08.2012 року на оформлення вкладу «Строковий» вбачається, що ОСОБА_2 , який діє на підставі особистого волевиявлення, просить оформити в ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу - 23000,00 доларів США; строк вкладу - 1 місяць по 28.09.2012 року включно; процентна ставка на дату укладення вкладу - 12,0 % річних; період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць; мінімальний строк вкладу - 1 місяць; особовий рахунок по вкладу - НОМЕР_1 .

Згідно копії заяви ОСОБА_2 від 09.04.2014 року, адресованої керуючому головним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 , вбачається, що у зв`язку із закінченням терміну дії договорів, а саме: 1. SAMDN1503 від 18.10.2010 року 10000,00 доларів США по 18.03.2014 року; 2. SAMDN1319 від 27.08.2012 року 23000,00 доларів США по 27.03.2014 року; 3. SAMDN4 від 14.12.2013 року 250000,00 грн. по 14.03.2014 року; 4. SAMDN від 20.08.2013 року 230000,00 грн. по 20.03.2014 року; 5. SAMDN30 від 21.06.2013 року 100000,00 грн. по 21.03.2014 року; 6. SAMDN181691721 від 27.11.2013 року 20000,00 доларів США по 27.03.2014 року, які були автоматично продовжені на один місяць згідно договору, просив розірвати дані договори між ним та ПриватБанком та вимагав негайного повернення йому вкладів та нарахування процентів по даним вкладам згідно тарифної ставки договору по даним вкладам починаючи з 18.03.2014 року, оскільки він їх не отримував у Вижницькому відділені ПриватБанку.

З копії висновку експерта №1970-К від 07.12.2017 року по кримінальному провадженню №0000204 від 25.03.2014 року, з якого вбачається, що підписи від імені ОСОБА_3 в графі: «Заяву оформив (підпис), зокрема у заяві №SAMDN1 319 від 27.08.2012 року виконані ОСОБА_3 ;

З копії висновку експерта №1988-К від 14.12.2017 року по кримінальному провадженню №0000204 від 25.03.2014 року вбачається, що відбитки печатки «Україна» Чернівецька філія Публічного акціонерного товариства «Комерційного Банку ПриватБанк», «Вижницьке відділення», документ дійсний тільки за підписом ОСОБА_5 І., Код 21419223, зокрема у заяві №SAMDN1319 від 27.08.2012 року нанесені флексографським способом високого друку з використанням еластичного кліше;

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 24.01.2020 року №Э.95.0.0.0/3-17497 вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» повідомляє, що депозитний договір по заяві №SAMDN1319 від 27.08.2012 року на оформлення вкладу «Строковий» на 1 місяць на суму 23000,00 доларів США із процентною ставкою у розмірі 12% річних, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) не укладався, на балансі банку ніколи не перебував, в програмних комплексах банку відсутній та ніколи не був зареєстрований. Крім того, номер договору, найменування (назва) вкладу та процентна ставка не відповідає чинним на дату, яка вказана у договорі.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Статтею 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Частиною 1 статті стаття 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт укладення договору банківського вкладу у письмовій формі, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкції № 174) банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Інструкція № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516).

Верховний Суд у своїй постанові від 17 липня 2019 року у справі № 316/265/17 (провадження № 61-4981св19), зокрема, дійшов висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотримано, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Також, зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-997цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували укладення договору банківського вкладу у письмовій формі.

Наявність заяви №SAMDN1319 від 27.08.2012 року без підтвердження внесення грошової суми на депозитний рахунок банку не може свідчити про дотримання письмової форми договору банківського вкладу.

Помилковим є аргумент апелянта про те, що він вважав, що заяви №SAMDN1319 від 27.08.2012 року, підписаної працівником Вижницького відділення АТ КБ «ПриватБанк», було достатньо для підтвердження укладення договору банківського вкладу в письмовій формі.

З пунктів 2.3.1-2.3.8 Керівництва по депозитним процедурам фізичних осіб ПриватБанку вбачається, що при прийманні депозитного вкладу укладається письмовий договір (відповідно до пункту 2.1 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами) між банком та вкладником.

Операціоніст вносить дані, необхідні для заведення депозитної угоди в програмний комплекс Приват48. Бланк депозитного договору доступний для друку тільки після внесення клієнтом грошових коштів в касу банку і проведення операції касиром. Договір повністю роздруковується з Приват48 в двох екземплярах (для банка та клієнта).

Після внесення грошей в касу та пред`явлення операціоністу оплаченої квитанції, операціоніст видає вкладнику повністю оформлений договір. Клієнт отримує договір з графічним зображенням печатки банку та факсимільним підписом Голови Правління банку, надрукованим з ПК Приват48. Ніякого додаткового до оформлення бланку договору не вимагається.

З пояснень учасників справи та наданих ними доказів вбачається, що ОСОБА_2 був ознайомлений з вказаними положеннями Керівництва по депозитним процедурам фізичних осіб ПриватБанку, а тому знав про необхідність отримання письмового договору банківського вкладу, підписаного Головою Правління банку.

Апеляційний суд вважає помилковим посилання апелянта на невідповідність висновків суду першої інстанції висновкам, викладеним у висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц.

Вказаний правовий висновок стосується правовідносин, де вкладнику було видано документ на підтвердження внесення коштів, який не відповідає певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу. У даному випадку в матеріалах відсутні будь-які письмові докази, які б підтверджували внесення позивачем коштів в сумі 23000,00 доларів США на депозитний рахунок банку.

Помилковим є також посилання апелянта на обставини, які були встановлені в ході розгляду цивільної справи №713/1187/14-ц та ухвалені за наслідком такого судового розгляду рішення суду.

В цивільній справі №713/1187/14-ц не була предметом судового розгляду вимога щодо повернення грошових коштів за договором банківського вкладу, укладеного на підставі заяви №SAMDN4 від 14 грудня 2012 року. Судові рішення за наслідками розгляду цивільної справи №713/1187/14-ц стосувалися іншого договору банківського вкладу та інших обставин.

Також апеляційний суд вважає безпідставним аргумент апелянта про те, що показання свідків є належними та допустимими доказами у даній справі.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, що встановлено частиною 1 статті 218 ЦК України.

Зі змісту абзацу 2 частини 1 статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у ЦК України (зокрема у частині 2 статті 937, частині 3 статті 949 цього Кодексу).

Якщо договір має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, зокрема для підтвердження внесення коштів з метою укладення договору банківського вкладу.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 182/2462/16-ц.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів та з`ясованих обставинах, правильно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови 5 червня 2020 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк