Провадження 2/127/1423/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі: Мироненко В.В.,

за участю представників позивача - адвокатів ЛевицькоїКорчун В.І., Готи Н.О.,

представників відповідача - адвокатів Сарафанюка О.П., Максимчука А.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 03.03.2017 року та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться вищевказана цивільна справа.

22.05.2020 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області заяву позивача ОСОБА_1 задоволено, накладено арешт на: - квартиру, загальною площею 30,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; - земельну ділянку, площею 0,2 га, кадастровий номер :07:001:0136, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 - нежитлову будівлю, загальною площею 497,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частку квартири, загальною площею 65,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 в межах суми позову (10 256 000,80 грн.).

15.06.2020 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Сарафанюка О.П. про скасування заходів забезпечення позову, які застосовані ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2020 року. У своїй заяві адвокат вказав, що позовні вимоги не обгрунтовані, викладені у позовній заяві обставини надумані та не відповідають дійсності, відповідач не порушувала будь-яких норм діючого законодавства, не вчиняла злочинів щодо протиправного заволодіння майном позивача, спору між позивачем та відповідачем немає та не може бути, оскільки позивач не є стороною оспорюваного договору, а тому не може бути стороною спору, а накладення арешту на майно відповідача порушує її конституційні права в частині володіння і розпорядження власним майном, негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову зовсім не співмірні із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

У судовому засіданні представники відповідача адвокати Сарафанюк О.П. та Максимчук А.І. підтримали заяву про скасування заходів забезпечення позову з підстав, викладених у ній. Додатково зауважили, що не проводилась оцінка майна, не доведені втрати та збитки, які просить стягнути позивач.

Представники позивача адвокати ЛевицькаКорчун В.І. та Гота Н.О. просили суд відмовити у задоволенні клопотання, оскільки представники відповідача не обгрунтували підстави для скасування заходів забезпечення позову, не надано доказів на підтвердження наявності на рахунку відповідача коштів, на які у разі задоволення позову виконавець міг би звернути стягнення замість арештованого майна, спір між сторонами є, оскільки оспорюваний договір порушує інтереси позивача по справі.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали заявленого клопотання та матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.03.2017 року та про стягнення з відповідача коштів у сумі 10 450 000 грн. 00 коп.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно із ч.1 ст.189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" звернуто увагу судів на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч.4 ст.158 ЦПК України за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

При цьому, із системного тлумачення положень ЦПК України про забезпечення позову слідує, що передбачена цивільним процесуальним законом процедура скасування заходів забезпечення позову не є повторною оцінкою законності та співмірності їх вжиття заявленим позовним вимогам, не є переглядом ухвали про забезпечення позову, а дозволяє суду оцінити обставини, які виникли після вжиття заходів забезпечення позову або виникли до їх вжиття, але не були відомі суду, як такі, що виключають необхідність подальшого забезпечення позову.

Представником відповідача у клопотанні про скасування заходів забезпечення позову не зазначено конкретних обставин та не долучено відповідні докази на підтвердження того, що внаслідок вжиття судом заходів забезпечення позову відповідач по справі зазнає збитків, інших негативних наслідків, виникли перешкоди у здійсненні господарської діяльності, існують інші обставини, які зумовлють необхідність скасування заходів забезпечення позову.

Питання щодо співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, вирішено в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2020 року.

Суд також не може взяти до уваги посилання представника відповідача на те, що позовні вимоги не обгрунтовані, а викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності, оскільки вирішити вказані питання, тобто вирішити справу по суті, суд може лише на відповідній стадії судового процесу. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, не має права наперед висловлювати свою позицію щодо заявлених позовних вимог.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч.6 ст.158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Крім цього, згідно із ч.1 ст.159 ЦПК України у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 16, 81, 89, 158-159, 260-261, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача адвоката Сарафанюка О.П. про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2020 року, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 17.06.2020 року

Суддя :