Справа № 642/5073/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Кострової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 ) до про стягнення заборгованості , -

встановив:

Позивач, ТОВ «ВЕЛЛФІН», звернувся у суд із позовом до відповідача, ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованості за договором позики в сумі 17188 грн., з підстав невиконання умов договору.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 07.07.2016р. між сторонами був укладений електронний договір позики №53195. На виконання умов договору позивачем перерахована на рахунок відповідача позика в сумі 400 грн., однак відповідач в строк передбачений договором позику не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складається із позики та відсотків.

Відповідач - ОСОБА_1 , у судовому засіданні через уповноваженого представника та у поданому відзиві, позовні вимоги не визнала, при цьому зазначила, що ніяких договорів позики із ТОВ «ВЕЛЛФІН» не укладала, позику не отримувала. Внаслідок неправомірного використання її даних зверталась до правоохоронних органів.

Судом ухвалами було відкрито провадження у справі, відмовлено в задоволені клопотань.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволені позову відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч.1 ст.205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який укладається в письмові формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Нормою ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За положенням ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

До суду надана копія договору позики №53195 від 07.07.2016р. де сторонами зазначені - ТОВ «Веллфін» , як позикодавець та ОСОБА_1 , як позичальник.

Разом з тим , доказів того що вказаний договір є укладеним , що сторони договору ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 , досягли згоди з усіх істотних умов договору та ОСОБА_1 прийняла пропозицію ТОВ «Веллфін» , і отримала позику в сумі 400 грн., суду не надано.

Лист ТОВ ФК «Вей Фор Пей» , з яким ТОВ «Веллфін» укладений договір про організацію переказу грошових коштів, в якому зазначається що за дорученням ТОВ «Веллфін» 07.07.2016р. на рахунок ОСОБА_1 були перераховані кошти в сумі 400 грн., не свідчить про отримання саме ОСОБА_1 позика за договором №53195

Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 № 22 під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді, а саме: меморіальний ордер; платіжне доручення ; платіжна вимога-доручення; платіжна вимога; розрахунковий чек ; інкасове доручення (розпорядження). Розрахункові документи складаються на бланках, форми яких наведені в додатках до цієї Інструкції. Реквізити розрахункових документів та їх реєстрів заповнюються згідно з вимогами, зазначеними в указівках щодо заповнення реквізитів розрахункових документів та їх реєстрів та відповідних главах цієї Інструкції.

Тобто в даному випадку отримання відповідачем суми позики по договору №53195 є відповідний розрахунковий документ, із зазначенням необхідних реквізитів, в тому числі призначення платежу, який суду не наданий. Зазначений лист ТОВ ФК «Вей Фор Пей» є не допустимим доказом в розумінні ч.2 ст. 78 ЦПК України.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, укладання договору позики №53195 від 07.07.2016р. між позивачем та відповідачем, підстави для стягнення заборгованості- відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 83, 89, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив :

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (, м. Київ вул. Г. Севастополя б. 48) до ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через Київський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 22.06.2020р.

Суддя Бородіна Н.М.