Справа № 487/4374/19
Провадження № 2/487/1028/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2020 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання - Рурич І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу №487/4374/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Просто-страхування», третьої особи ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Просто-страхування», третьої особи ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 35103,93 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 07.07.2017 на прибудункової території будинку АДРЕСА_1 , сталася дорожньо транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyndai Accent 1.4 номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 . В результаті ДТП йому були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. За фактом спричинення тілесних ушкоджень було порушено кримінальне провадження, яке постановою слідчого було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України та під час досудового розслідування було встановлено, що причиною ДТП стали дії пішохода ОСОБА_1 , які не відповідають п. 4.7, 4.14 а Правил дорожнього руху. Цивільна відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована у АТ «Просто-страхування», страховий ліміт за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200000 грн. В результаті ДТП внаслідок використання ОСОБА_2 джерела підвищеної небезпеки, йому була спричинена матеріальна шкода в сумі 55103,93 грн., що складається з витрат понесених на придбання ліків та лікування, яка ОСОБА_2 була відшкодована частково у розмірі 20000 грн. Тому вважає з АТ «Просто-страхування» підлягає стягненню на його користь 35103,93 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою від 12.06.2019 відкрите провадження у справі.

13.09.2019 представник АТ «Просто-страхування» надав відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнають та зазначили, що 22.04.2017 АТ «Просто-страхування» та ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу автомобіля, поліс НОМЕР_2 №6454207«Hyndai Accent 1.4 номерний знак НОМЕР_1 . Згідно постанови від 27.02.2019 кримінальне провадження закрито, в діях водія ОСОБА_2 невідповідностей вимогам ПДР України, що перебувають у причинному зв`язку з ДТП не виявлено, проте в діях пішохода ОСОБА_1 вбачається невідповідність п. 4.7, 4.14 ПДР України, які можуть бути причиною виникнення ДТП. Згідно висновку судово- медичної експертизи від 20.09.2017 та комісійної від 20.12.2017 наявні у ОСОБА_1 тілесні ушкодження не є характерними для ДТП, будь-яких ушкоджень які б свідчали про місце контактування пішохода з транспортним засобом немає, не виключено утворення ушкоджень при падінні з положення стоячи на площину, тобто не надано доказів, що позивачем тілесні ушкодження отримані саме під час ДТП. Надані позивачем, з медичних закладів, виписки із історії хвороби, свідчать проте, що лікування позивача не відноситься до обставин справи та за лікування яких останній просить провести страхову виплату. При цьому надані позивачем фіскальні чеки на придбання лікарських засобів за період з 07.07.2017 по 07.08.2017 на загальну суму 13426,53 грн. не відносяться до події, яка мала місце 07.07.2017, враховуючи, що водієм ОСОБА_2 позивачу добровільно відшкодовано 20000 грн. матеріальної шкоди.

16.09.2019 третя особа ОСОБА_2 надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутснті, позовні вимоги визнала.

24.09.2019 представником відповідача надано до суду розрахунок фактичних судових витрат відповідача.

05.06.2020 представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення.

В судове засідання представник відповідача АТ «Просто-страхування» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд прходить до наступного:

Судом встановлено, що 07.07.2017 приблизно о 18:00 годин, на прибудункової території будинку АДРЕСА_1 , сталася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyndai Accent 1.4 номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_1 .. В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження.

За фактом спричинення тілесних ушкоджень пішоходу ОСОБА_1 до ЄРДР були внесені відомості за №0002661 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області від 27.02.2019 кримінальне провадження №0002661 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Крім того, слідчим під час досудового розслідування було встановлено, що причиною ДТП стали дії пішохода ОСОБА_1 , які не відповідають п. 4.7, 4.14 а Правил дорожнього руху України.

Слідчим постановлено також про направлення копії матераілв до Управління патрульної поліції в Миколаївській області для вирішення питання про притягнення виної особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР України.

Доказів щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР України під час ДТП, що сталося 07.07.2017, суду не надано.

Відповідно до наданої медичної документації з Міської лікарні швидкої медичної допомоги (виписного епікризу та довідки про лікування в стаціонарі) ОСОБА_4 поступив до лікарні 07.07.2017 та виписався 28.07.2017, із тілесними ушкодженнями у вигляді осколкового чрезветрального перелому лівого стегна зі зміщенням, забійної рани лівої підбровної дуги, саден кінцівок, які отриманні під час ДТП 07.07.2017, крім того, 17.07.2017 ОСОБА_4 була проведена операція « ІНФОРМАЦІЯ_1 лівого ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Виписався із можливістю ходити із ходунками.

Крім того, у період з 28.07.2017 по 18.08.2017 ОСОБА_4 проходив лікування Міської лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом черезвертільний перелом лівого стегна, стан після метало остеосинтезу, НФД 11 ст., больовий синдром (довідка Міської лікарні швидкої медичної допомоги №568/02-04 від 12.09.2018).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1393 від 20.09.2017 у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження у вигляді осколкового чрезветрального перелому лівого стегна зі зміщенням ,забійної рани обличчя, саден кінцівок, які відносться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя (строком більше 21 доби).

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №140-К від 20.12.2017 у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження у вигляді осколкового чрезветрального перелому лівого стегна зі зміщенням, забійної рани в області чола зліва, саден кінцівок, осколковий чрезветральний перелом лівого стегна зі зміщенням відносться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя, інші ушкодження до леких тілесних ушкоджень. Дані ушкодження не є характерними для ДТП, будь-яких ушкоджень, які б свідчали про місце контактування транспортного засобу та пішохода немає, тому перелом стегневої кістки в результаті удару транспортним засобом віключається.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням).

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини).

Крім того, судом встановлено, що 22.04.2017 АТ «Просто-страхування» та ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу автомобіля, поліс НОМЕР_2 № НОМЕР_3 «Hyndai Accent 1.4 номерний знак НОМЕР_1 , страхова сума (ліміт відплвідальнсоті) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоровю становить 200000 грн.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Отже, відповідачем не доведено наявність умислу пішохода або наявність непереборної сили, тому на володільця джерела підвищеної небезпеки, у покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди незалежно від їх вини. Адже зі змісту постанови про закриття кримінальної справи вбачається, що дана дорожньо - транспотна пригода сталася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_1 .

В той же час, згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Позивач просить про відшкодування йому матеріальної шкоди у розмірі 35103,93 грн, на підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачем надано фіскальні чекі на придбання ліків.

Як зазначає позивач та ніким не оспорюється, водієм ОСОБА_2 відшкодовано ОСОБА_5 в рахунок матеріальної шкоди 20000 грн.

Так, згідно виписного епікризу Міської лікарні швидкої медичної допомоги, під час стаціонарного лікування ОСОБА_1 призначались анальгетики, антибіотики, перев`язки та фізіотерапія, проте не зазнчаено які сами ліки призначались, крім того, була проведена операція, доказів, що операція була оплачена позивачем суду також не надано.

Відповідно довідки Міської лікарні швидкої медичної допомоги №568/02-04 від 12.09.2018, ОСОБА_1 в період з 28.07.2017 по 18.08.2017 медикаментозне лікування проводилось за бюджетні кошти, крім мельдонія та дінар, який купував за власний рахунок.

При цьому, згідно наданих медичних документів ОСОБА_1 у цей період проводидось лікування і його хронічних захворювань.

Тому надані суду фіскальні чеки на придбання ліків за період з липня по жовтень 2017 та червень липень 2018 не дають суду однозначно ідентифікувати, що усі ліки були придбані позивачем на лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП.

Отже, розмір матеріальної шкоди позивачем не обґрунтовано, належних і допустимих доказів на підтвердження, що позивачем на лікування та придбання ліків та медикаментів було витрачено 35103,93 грн, суду не надано.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч.5 та ч.6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тобто процесуальними нормами встановлено обов`язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Проте, сукупність наданих позивачем доказів, не підтверджують розміру завданої позивачу матеріальної шкоди.

З огляду на викладене, позивачем не доведені обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування не підлягають до задоволенню.

Що стосується витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікованим фахівцем; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правничої допомоги №23 від 03.01.2019, акту виконаних робіт від 30.08.2019, платіжного доручення від 02.08.2019 №13725 АТ «Просто-страхування» адвокатському бюро «Синюк та партнери» було сплачено 4000 грн.

Заявлений розмір судових витрат, які відповідач просить стягнути з позивача, суд вважає не обґрунтованим та не співмірним зі складністю справи.

Керуючись принципами справедливості та верховенства права розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору, значення справи для відповідача.

Окрім того, необхідно зазначити, що в заяві про фактичні судові витратим було включено послуги, які не стосується предмета спору, є не обґрунтованими стосовно необхідності їх надання з огляду на обставини справи, зокрема в частині необхідності консультації адвоката щодо порядку та строків надання правової допомоги, визначення правовідносин сторін, визначення підсудності розгляду справи та складу учасників.

Витрати з оплати послуг по збору необхідних доказів по справі, заявлені відповідачем, є необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів, в розумінні ст.76 ч.2 ЦПК України до матеріалів справи надано не було, крім того, відповідачем не було проведено аналізу судової практики та не застосовані висновки Верховного Суду у даних правовідносинах.

Написання, підготовка, копіювання, зшивання та надсилання документів з додатками до суду та сторонам, взагалі не відносяться до витрат щодо надання професійної правничої допомоги.

Фактично відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, проте вартості оплати послуг з написання відзиву суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. 76, 81, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Просто-страхування», третьої особи ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів в строк і порядок, встановлений ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя С.В. Щербина

Повний текст рішення складено 15.06.2020.