10 червня 2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Ткаченко А.А.,
справа № 333/6393/19
провадження № 2/333/550/20
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Соцсфера»
представники позивача - ОСОБА_1
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_2
третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування
представник третьої особи - Абрамян Амалія Людвигівна
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу про виселення без надання іншого житлового приміщення та стягнення заборгованості, -
Короткий зміст позовних вимог
Позивач ТОВ «Соцсфера» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація ЗМР по Комунарському району як орган опіки та піклування, про виселення без надання іншого житлового приміщення та стягнення заборгованості.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне.
Позивачу ТОВ «Соцсфера» на підставі договору купівлі - продажу від 15 травня 2007 року належить гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
На підставі договору № 73 від 27 серпня 2006 року у кімнату № 234 вказаного гуртожитку вселилася ОСОБА_2 разом із своєю родиною, а саме чоловіком ОСОБА_3 , донькою ОСОБА_5 та сином ОСОБА_5 строком на одинадцять місяців та зі сплатою відповідно до умов договору комунальних послуг у розмірі 278 грн. щомісяця.
Після закінчення строку дії договору відповідачі не звільнили займане житлове приміщення, продовжуючи фактично проживати у ньому. Окрім цього, 12 січня 2015 року, між сторонами був укладений договір № 310/90 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з щомісячною оплатою послуг у розмірі 91, 27 грн.
Відповідачі неналежним чином виконували умови договору через що виникла заборгованість. З урахуванням уточнених вимог позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 9 950, 34 грн. та виселити відповідачів з кімнати АДРЕСА_3 , стягнути з відповідачів солідарно витрати по сплаті судового збору.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
09 грудня 2019 року до суду органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району надані пояснення про необхідність врахування при ухваленні рішення прав та інтересів неповнолітнього відповідача ОСОБА_5 на житло.
28 квітня 2020 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання позивач, повідомлений своєчасно та належним чином, не прибув, до суду надав заяву про розгляд справи за відсутності свого представника.
Відповідачі, повідомлені своєчасно та належним чином, у судові засідання на 29 травня 2020 року та на 10 червня 2020 року, повідомлені своєчасно та належним чином, не з`явилися, причини їх неявки суду не відомі.
Представник третьої особи, повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю.
Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, враховуючи відсутність відзиву, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами.
Установлені судом фактичні обставини у справі
На підставі договору купівлі - продажу від 06 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. за № 2015406, ТОВ «Соцсфера» належить гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
27 серпня 2006 року між ТОВ «Соцсфера» та ОСОБА_7 був укладений договір № 73 відповідно до п. 2.1.1. якого замовнику для тимчасового проживання надається кімната АДРЕСА_3 терміном на 11 місяців. За умовами договору замовник зобов`язується своєчасно сплачувати вартість послуг ( п.3.2.) у розмірі 278 грн. щомісячно (п.4.1.).
12 квітня 2015 року між ТОВ «Соцсфера» та ОСОБА_2 був укладений договір №310/90 про надання послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій та надання комунальних послуг, а саме кімнати АДРЕСА_3 . Особами, що будуть мешкати разом із наймачем є: чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_5 (п.1); розмір щомісячної плати за надану послуги становить 91 грн. 27 коп.( п.3.1.) додатково наймачі сплачують вартість отриманих комунальних послуг: електроенергію, холодну та гарячу воду, каналізацію та опалення (3.2.).
Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, за адресою: АДРЕСА_4 за період з грудня 2015 року по травень 2020 року включно наявна заборгованість на загальну суму 9 950, 34 грн.
Позиція суду та нормативно - правове обґрунтування
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Частиною 3 ст. 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Щодо виселення неповнолітнього, то за змістом положень ст. 2, 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.
Як встановлено ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.
Враховуючи вищевикладене, забезпечення своїх дітей належними умовами, в тому числі і житловими, є обов`язком батьків, таким чином, це не є законною та обґрунтованою підставою для порушення майнових прав позивача на вільне користування та розпорядження його власністю.
Враховуючи, що строк дії договору, за яким відповідачі мали право проживати у гуртожитку сплив, самостійно звільнити помешкання вони не бажають, окрім цього мають заборгованість за оплату послуг, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення виселення підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про стягнення заборгованості, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Враховуючи викладене, оскільки предметом позову є також стягнення заборгованості за договорами, яка до теперішнього часу відповідачами добровільно не погашена, то з відповідачів необхідно її стягнути.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору.
Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру позовних вимог, тобто у рівних частинах.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 29 ЦК України, ст.ст. 109, 116 ЖК України, України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 247, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Соцсфера» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_8 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, про виселення без надання іншого житлового приміщення та стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з кімнати АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку в Запорізький апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення суду залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачені процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду складено та підписано 11 червня 2020 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва