П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер 265/4578/18

Номер провадження 22-ц/804/1384/20

23 червня 2020 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.,

суддів Зайцевої С.А.,

Пономарьової О.М.,

секретар Сікора М.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат

«Азовсталь»

третя особа Маріупольська первинна профспілкова організація №141-2

Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність»

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2020 року у складі судді Шиян В.В., повний текст рішення складено 06 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду до ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», з позовом , з урахуванням уточнених вимог, про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення № 48тд від 28 лютого 2018 року через його неправомірність, визнав його незаконним та недійсним через невідповідність ст. 10 Конституції України, Наказу Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18 червня 2018 року «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», та зобов`язавши нарахувати та виплатити позивачу 100% премії за лютий 2018 року.

В обґрунтування позову вказував, що з 9 серпня 1993 року він працює в ПрАТ «МК «Азовсталь», та з 9 серпня 2007 року - на посаді розливальника сталі 6 розряду відділу безперервної розливки сталі конверторного цеху. При цьому 24 червня 2016 року він став членом Маріупольської профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність». Під час своєї роботи у відповідача він дотримувався Правил внутрішнього трудового розпорядку, чесно та сумлінно виконуючи свої обов`язки, які відповідають його посадовій інструкції. Водночас відповідач схиляє його до виконання робіт, що немає відношення до його посади та не передбачена посадовою інструкцією.

Так, в нічну зміну з 22:00 год. 31 січня 2018 року по 7:00 год. 1 лютого 2018 року майстер на гарячій ділянці робіт ОСОБА_3 почав змушувати його прибирати територію комбінату у порушення трудових прав позивача, надавши завдання, які не входять до його трудових обов`язків, в той час коли за ст. 43 Конституції України примусова праця забороняється.

Зважаючи на те, що він не забажав виконувати незаконні вказівки свого керівництва, то позивача за наказом № 48тд від 28 лютого 2018 року було притягнуто до дисциплінарного стягнення у вигляді догани з позбавленням премії на 100% за лютий 2018 року. Такий наказ був винесений за те, що позивач у зміні з 22-00 год. 31 січня 2018 року до 7-00 год. 1 лютого 2018 року відмовився від виконання вказівки майстра на гарячій ділянці робіт ОСОБА_3 зі змінного завдання по прибиранню закріпленої частини території на відмітці +0 у вісях 30-32, 34-41, 44-46, що є нібито порушенням трудової дисципліни та незабезпеченням вимог безпеки на закріплених територіях, що могло призвести до одержання травм людьми при переміщенні. Позивач вважає вказаний наказ неправомірним та таким що порушує трудові права позивача.

Вказував, що його посадова інструкція розроблена згідно класифікатора професій та довідника кваліфікаційних характеристик професій. Так,в його посадовій інструкції не вказано, що він повинен виконувати обов`язки прибиральника по прибиранню території комбінату, оскільки його посада не має відношення до прибирання території комбінату.

Додавав, що розпорядженням № 185 від 12 січня 2018 року по конверторному цеху відповідача було закріплено територію комбінату, для того, щоб розливальники сталі прибирали цю території, чим було збільшено обов`язки розливника сталі без узгодження з відділом кадрів, планово-фінансовим відділом, юридичним відділом та профспілкою, до якої він належить, чим роботодавцем було порушено ст. 32 КЗпП щодо істотних змін праці, внаслідок чого позивачу було поставлено додатковий обов`язок відповідати за утримання в чистоті та порядку території на позначці +0 в осях 30-32, 34-41, 44-46.

Однак поняття робочого місця відрізняється від поняття закріпленої території. При цьому додаткова праця повинна бути оплачена.

Також зауважив, що відповідач одержав від профспілкового Комітету МППО 141-2 ВП «Народна солідарність» обґрунтовану відмову про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за рішенням № 13/А від 24 лютого 2018 року, проте, роботодавець без згоди виборного профспілкового органу, членом якого є позивач, притягнув його до відповідальності у порушення вимог закону, вважаючи невірними обставини обґрунтування такої відмови профспілки.

У нього не було витребувано доповідної записки та не було витримано дводенний термін для надання ним письмових пояснень.

На підставі викладеного, просив суд визнати неправомірним та скасувати наказ № 48тд від 28 лютого 2018 року, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити йому 100% премії за лютий 2018 року. Не змінюючи підстав та предмету позову, уточнив позовні вимоги та вважає даний наказ від 28 лютого 2018 року таким, що є незаконним та недійсним через невідповідність ст. 10 Конституції України, Наказу Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18 червня 2018 року «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», оскільки Закон України «Про засади державної мовної політики» втратив чинність, бо був визнаний неконституційним саме 28 лютого 2018 року? отже, роботодавець повинен був скласти наказ на державній мові.

Крім того, інші документи, надані відповідачем у якості доказів: організаційно-розпорядчої документації, службової документації та іншого документообігу підприємства, як докази по справі, недержавною мовою, вважаються нікчемними та недійсними, бо не відповідають закону.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», третя особа: Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та зобов`язання сплатити премію - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 березня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 04 лютого 2020 року( цивільна справа №265/4578/18) , зупинене дію даного рішення , та відкрито апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 .

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 квітня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, на 05 травня 2020 року.

З 29 квітня по 15 червня 2020 року суддя -доповідач знаходилась на лікарняному.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 ,в інтересах якого діє ОСОБА_2 , вказує на те, що відповідно до розробленої відповідачем Інструкції по охороні праці для розливальників машин безперервного лиття заготовок конвертерного цеху № ІОП 04-388-2017, у п. 1.2 визначено робоче місце розливальника сталі: «відмітка 0 при транспортуванні шлакових чаш, промковшей, різання та відвантаження скрапу, забезпечення виробництва». Отже , судом не з`ясоване : чи відповідає робоче місце розливальника сталі 6 розряд територій в рядах Г-Д, осях 30-32,34-41,44-46 та путі 2-го та 3-го сталевозів.

У свою чергу, відповідач надав витяг з журналу проведення інструктажів з питань охорони праці згідно ст.18 Закону України «Про охорону праці», але безпосереднього ознайомлення позивача з інструкцією згідно його професії на вимогу положень НПАОП 27.0-1.01-08 не надав, а тому висновки суду щодо ознайомлення позивача з зазначеною ІОП 04-388-2017 не відповідають дійсності.

У п.5.18 Колективного договору ПРАТ « МК « Азовсталь» зазначено, що за розпорядженням керівника структурного підрозділу підприємства закріплюється за кожним робітником підприємства конкретне обладнання, пристосування, інструмент та частина території робочого місця для постійного утримання в справному , безпечному стані. Отже, судом не в повному обсязі було досліджено докази відповідача щодо відповідності локальних актів діючому Колективному договору.

Крім того, лише посадова Інструкція визначає робоче місце працівника, а не інші локальні акти роботодавця.

З посиланням на довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск 40,Чорна металургія та класифікатор професій України ДК 003:2010, вважає, що прибирати металургійний шлак та технологічний пил повинен не розливальник сталі 6 розряду, а прибиральник шлаку та оборотних матеріалів та прибиральник відходів металургійного виробництва. Однак, через оптимізацію кадрів на комбінаті «Азовсталь», вказані посади було скорочено, а працівників, які ще залишились, зобов`язують виконувати роботи, які суперечать їх обов`язкам, які прописані у посадових інструкціях, та до того ж роботодавцем не проводиться доплата за додаткові обов`язки прибирання території комбінату.

У свою чергу, вважає, що роботодавецем при введенні нових трудових обов`язків не було дотримано ст. 32 КЗпП України, оскільки роботодавець змінив істотні умови праці, а саме трудові обов`язки згідно ст. 21 та ст. 29 КЗпП України, а судом не застосовано визначення ст. 32 КЗпП України щодо зміни істотних умов праці, з якими працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Вважає, що суд дійшов хибного висновку щодо необґрунтованості рішення профспілкового виборного органу про відмову в наданні згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності члена виборного органу, яким є позивач, оскільки прибирання територій, саме в цієї термінології, повинно було міститися в визначенні трудових обов`язків в посадової інструкції позивача, а інше- є зміною істотних умов трудового договору. Суд не звернув уваги і на те, що додаткові гарантії трудових прав виборних профспілкових працівників спрямовані на створення належних умов для їх активної громадської діяльності та встановлюються законодавством України з метою захисту їх прав від свавілля власника. Відповідно до Конвенції Лі 135 МОП представники трудящих, які визнані такими, повинні користуватися захистом від будь-якої дії, що може завдати їм шкоди, включаючи звільнення, мотивоване їх статусом.

Позивач вважає, що в даному випадку суд повинен був застосувати, але не застосував положення ч. 3 ст. 252 КЗпП України, і допустив помилку в застосуванні трудового законодавства при винесені рішення.

У свою чергу, відповідач не виконав нормативний акт - Наказ Мінюсту щодо Правил організації діловодства № 100/5 від 18.06.2015 року, а саме ведення діловодства державною мовою. Саме 28 лютого 2018 року в день винесення догани позивачу Конституційний суд України рішенням № 2- р/2018 по справі № 1-1/2018 вирішив визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), Закон України "Про засади державної мовної політики" від З липня 2012 року № 5029-V1 зі змінами, який втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

В своєї аргументації суд послався на Закон України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або меншин», яким було ратифіковано Європейську хартію регіональних мов або мов меншин», підписану Україною 02 травня 1996 року, яка повністю суперечить ч.1 ст. 10 Конституції. Просить судове рішення скасувати та задовольнити його позов у повному обсязі.

Представник ПАТ «Металургійний комбінат Азовсталь» надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не спростовують висновки законного та обґрунтованого рішення суду.

Так, відповідно до п.п.1.1., 1.2 «Інструкції по охороні праці 04-388-2017 ПрАТ «МК «Азовсталь» робочим місцем розливників сталі відділення безперервної розливки сталі конверторного цеху є в тому числі відмітка +0, 00 при транспортуванні шлакових чаш, пром. ковщів, порізі та відвантаженні скрапу, забезпечення виробництва. З вказаною інструкцією позивач був ознайомлений 02 грудня 2017 року. (т.1, а.с. 85-88)

Відповідно до п. 2.4.1. посадової інструкції 232-04-323-2014 розливальник сталі 6 розряду повинен утримувати в чистоті і порядку спецодяг і взуття, робоче місце, закріплене обладнання і територію, виконувати всі розпорядження адміністрації цеху.

З посадовою інструкцією 232-04-323-2014, Правилами внутрішнього трудового розпорядку, СТП 232-94 «ССБТ. Управління охороною праці на ПрАТ «МК «Азовсталь», позивач був ознайомлений особисто під розпис, що підтверджується матеріалами справи.

Пункт 4.1. посадової інструкції 232-04-323-2014 передбачає, що розливальник сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конвертерного цеху ПрАТ «МК «Азовсталь» несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на нього вказаною інструкцією обов`язків.

Відповідно до розпорядження начальника конвертерного цеху ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» від 12 січня 2018 року №185 на виконання п. 5.2.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку, СТП 232-94-214 та «Правил охорони праці в металургійній промисловості» за технологічним персоналом розливників сталі були закріплені території, за утримання якої в чистоті та порядку несе виконавець, а саме: закріпивши за розливниками сталі 6 розряду ( в тому числі за ОСОБА_1 ) території, зокрема, на відмітці +0 в осях 30-32, 34-41, 44-46, з яким був ознайомлений позивач. ( а.с. 76 том1 )

Отже, відмова позивача від виконання своїх посадових обов`язків, а саме від виконання вказівки майстра на гарячій ділянці робіт МБЛЗ ОСОБА_3 , щодо прибирання закріпленої частини території, а саме на позначці +0 в осях 30-32, 34-41, 44-46, є порушенням трудової дисципліни, вимог Стандарту підприємства СТП 232-94-2015 «Система стандартів безпеки праці. Управління охороною праці на ПРАТ «МК «Азовсталь» (невиконання вимог п.п. 1.4, 2.4.1 посадової інструкції 232-04-323-2014 «розливальника сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конвертерного цеху», СТП 232-94-2015 «Система стандартів безпеки праці. Управління охороною праці на ПРАТ «МК «Азовсталь». п. 5.2., п.5.2.4, п. 5.2.5. Правил внутрішнього трудового розпорядку.)

Щодо доводів позивача, про невідповідність локальних актів діючому Колективному договору, вони також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 5.18 Колективного договору, передбачено: розпорядженням керівника структурного підрозділу підприємства закріпити за кожним працівником конкретне обладнання, пристосування, інструмент і частину території робочого місця для постійного утримання в справному, безпечному стані, приймання та здачі їх по зміні. Саме на виконання зазначеного пункту 5.18 Колективному договору. і було видано розпорядження по конвертерному цеху від 12.01.2018 №185. «Про закріплення за технологічним персоналом ОНРС (розливальники сталі) обладнання, пристосувань, території для підтримки їх в чистоті і порядку».

Доводи позивача, що згідно класифікатору професій України прибирати металургійний шлак та технологічний пил повинен не розливальник сталі 6 розряду, а прибиральник шлаку та оборотних матеріалів та прибиральник відходів металургійного виробництва, також не заслуговують на увагу, оскільки позивач є розливником сталі 6 розряду, то згідно «Довідника класифікаційних характеристик професій працівників» він повинен виконувати роботу передбачену кваліфікаційними характеристиками робітників нижчої кваліфікації цієї професії (у даному випадку розливника сталі 2 розряду), а саме, прибирати скрап, шлак і сміття в розливному прольоті.

Доводи позивача, що оспорюваний наказ є фактично зміною суттєвих умов праці, така робота не обумовлена трудовим договором та суперечить ст. 43 Конституції України, є необґрунтованими, з вищенаведених доводів, а саме -трудові обов`язки по підтримці у чистоті та порядку певної закріпленої території передбачені п. 1.4 и п.2.4.1 посадової інструкції розливальника сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конверторного цеху. При цьому твердження позивача, що його фактично примушують виконувати обов`язки, які не передбачені трудовим договором( тобто примусова праці), не відповідає обставинам справи, оскільки позивач був ознайомлений із своїми посадовими обов`язками під особистий підпис без будь яких заперечень.

Щодо рішення Конституційного суду України від 14.12.1999 р,. на яке посилається ОСОБА_1 , то воно не встановлює обов`язку приватних підприємств, установ, організацій вести діловодство і документацію виключно державною мовою, а вказане рішення Конституційного суду роз`яснює положення ст. 10 Конституції України для здійснення повноважень органами державної влади та органів місцевого самоврядування.

У свою чергу, відповідно до п. б) ст. 4 Закону України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин» №802-ІV від 15.02.2033 року в Україні застосовується п. с) ч.2 ст. 9 «Судова влада» Хартії , що зобов`язує сторони не заперечувати дійсність для сторін процесу юридичних документів, складених в межах країни, виключно на той підставі, що вони сформульовані регіональною мовою або мовою меншини.

Відповідно до п. д) ст. 4 даного закону Україна взяла на себе зобов`язання заборонити застосування у внутрішніх правилах компаній і приватних документах будь яких положень, що виключають або обмежують використання регіональних мов або мов меншин, принаймні між особами, що вживають одну і ту ж мову (b) п.1 с. 13 Хартії «економічне і соціальне життя». Просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а судове рішення залишити без змін.

Представник позивача про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом повідомлений належним чином (т.3 а.с.95,96), у судове засідання суду апеляційної інстанції 23 червня 2020 року не з`явився, заяв не надав, позивач пояснив, що він буде самостійно захищати свої права, що є його імперативним правом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та представника третьої особи Володіну Н.Б., які просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, заперечення представника ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» Бузівську Н.М., яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення повністю відповідає.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 , він з 9 серпня 2007 року був переведений до конверторного цеху МК «Азовсталь» на посаду розливника сталі 6 розряду, де працює по теперішній час (т. 1, а. с. 13-17).

На підставі п. 5.2, 5.2.4, 5.2.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку ВАТ «МК «Азовсталь», затверджених 29 липня 2008 року, працівники зобов`язані працювати чесно та сумлінно виконувати доручену йому роботу, своєчасно та точно виконувати рішення, вказівки керівництва комбінат, використовувати свій робочий час для виробничої праці; знати та виконувати вимоги нормативно-правових актів по охороні праці; утримувати в порядку та чистоті своє робоче місце, дотримуватися чистоти в цеху та на території комбінату.( т.1, а.с. 74-75)

Відповідно до п. 3.8 «Правил охорони праці в металургійній промисловості», затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 22 грудня 2008 року № 289, виробничі приміщення повинні утримуватися в чистоті. В кожному цеху повинен бути визначений та затверджений його керівником порядок прибирання підлоги та будівельних конструкцій, устаткування, робочих майданчиків, сходів, проходів, проїздів (т. 1, а. с. 218-221).

Відповідно до п. 5.18 Колективного договору на ПАТ «МК «Азовсталь», який прийнятий 21 липня 2010 року на конференції трудового колективу ВАТ «МК «Азовсталь», розпорядженням керівництва структурного підрозділу визначено закріпити за кожним працівником крім іншого, частину території робочого місця, прийманні та здачі їх по зміні (т. 1, а. с. 182-185; т. 2, а. с. 158).

На підставі п. 1.4 Посадової інструкції розливника сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конверторного цеху, яка була введена в дію 25 червня 2014 року (далі - Посадова інструкція розливника сталі 6 розряду), з якою під розпис був ознайомлений позивач( том 1, а.с. 72), розливник сталі 6 розряду у своїй діяльності повинен керуватися, виконувати та знати СТП 232-94 «Система стандартів безпеки праці. Управління охороною праці на ПАТ «МК «Азовсталь», організаційно-розпорядчі документи що видаються на комбінаті, правила внутрішнього трудового розпорядку, вказану посадову інструкцію.( а.с.68-70, том1)

Згідно п.2.4.1. Посадової інструкції розливальника сталі 6 розряду, розливальник сталі 6 розряду повинен утримувати в чистоті і порядку спецодяг і спецвзуття, робоче місце, закріплене обладнання і територію, виконувати всі розпорядження адміністрації цеху. Розливальник сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конвертерного цеху ПрАТ «МК «Азовсталь» несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на нього вказаною інструкцією обов`язків.( п.4.1. )

На підставі п. В32.4, В32.11 «Система стандартів безпеки праці Управління охорони праці на ПАТ «МК «Азовсталь», СТП 232-94-2015, затвердженого 15 жовтня 2015 року, працівник зобов`язаний знати та виконувати вимоги інструкції про охорону праці, дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; виконувати доручену безпосереднім керівником роботу. Із СТП 232-94-15 ОСОБА_1 був ознайомлений (т. 1, а. с. 87-88, 229-230; т. 2, а. с. 61-135).

Відповідно до розпорядження начальника конверторного цеху ПАТ «МК «Азовсталь» від 12 січня 2017 року № 151 на 2017 рік було закріплено за розливниками сталі 6 розряду, в тому числі, території, за утримання якої в чистоті та порядку несе виконавець, шляхом закріплення в тому числі за ОСОБА_1 території, зокрема, на відмітці +0 у вісях 30-32, 34-46 (т. 1, а. с. 101-105).

В апеляційному суді позивач пояснив, що він раніше виконував аналогічні роботи, проте, не був обізнаний щодо своїх дійсних прав.

Відповідно до розпорядження начальника конверторного цеху ПАТ «МК «Азовсталь» від 12 січня 2018 року № 185 на виконання п. 5.2.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку, СТП 232-94-2014 та «Правил охорони праці в металургійній промисловості» було закріплено за технологічним персоналом розливників сталі, в тому числі, території, за утримання якої в чистоті та порядку несе виконавець, а саме: закріпивши за розливниками сталі 6 розряду (в тому числі за ОСОБА_1 ) території, зокрема, на відмітці +0 у вісях 30-32, 34-41, 44-46 (т. 1, а. с. 76-81), тобто роботодавцем було зменшено обсяг закріпленої території .

Згідно із пояснювальною запискою ОСОБА_1 від 18 січня 2018 року, а також акту від 18 січня 2018 року про відмову у підписанні листа про ознайомлення із цим розпорядженням вбачається, що позивач був ознайомлений із розпорядженням № 185 від 12 січня 2018 року по конверторного цеху МК «Азовсталь» 18 січня 2018 року шляхом зачитування вголос йому та ще двом робітникам текст даного розпорядження. (т. 1, а. с. 20, 83)

Судом також встановлено, що згідно графіку роботи ОСОБА_1 працював у бригаді № 1 по графіку № 2 в зміні з 22:00 год. 31.01.2018р. до 7:00 год 01.02.2018р. В цей час майстер на гарячій ділянці робіт МБЛЗ ОСОБА_3 , згідно з розпорядженням по конвертерному цеху від 12.01.2018г. №185 «Про закріплення за технологічним персоналом ОНРС (розливальники сталі) обладнання, пристосувань, території для підтримки їх в чистоті і порядку», дав підлеглому персоналу, що не був задіяний в процесі розливання сталі, у тому числі, і ОСОБА_1 , вказівку про виконання змінного завдання з прибирання закріпленої частини території на позначці +0 в осях 30-32, 34-41, 44-46. (том1 а.с. 89)

Однак в 23:10 год. ОСОБА_3 був виявлений факт невиконання такого завдання ОСОБА_1 , та на пропонування виконати завдання по прибиранню закріпленої за ним частини території, ОСОБА_1 відмовився як від його виконання, так і надання письмових пояснень, що було зафіксовано в акті від 1 лютого 2018 року в присутності розливальників сталі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (том1, а.с. 91) та підтверджується докладною запискою ОСОБА_3 від 01 02.2018 року. ( том1, а.с. 90 )

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є членом Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» на підставі протоколу засідання № 5 від 24 червня 2016 року, та входить до складу профспілкового комітету (т. 1, а. с. 33- 35).

06 лютого 2018 року керівництво відповідача звернулось до профспілкового комітету Маріупольська первинна профспілкова організація №141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» із заявою про надання згоди щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в вигляді догани, оскільки він без поважної причини скоїв дисциплінарний проступок. При цьому виклав обставини та надав правове обґрунтування своїх доводів. (том1, а.с. 92-94 )

Відповідно до рішення № 13/А від 24 лютого 2018 року Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» відмовила у наданні згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді догани, оскільки вважала, що посадова інструкція позивача не містить обов`язків по прибиранню території на позначці + 0 в осях 30-32,34-41, 44-46, та зі слів ОСОБА_1 , він раніше не виконував такі обв`язки. Також розпорядженням від 12 січня 2018 року № 185, яким було закріплено «частину території для обов`язкового утримання в чистоті та порядку» , фактично змінено суттєві умови праці, про що відповідач повинен був ознайомлений за 2 місяця до їх настання, до того ж таке розпорядження не є конкретним. Зі слів ОСОБА_1 , йому лише частково зачитано розпорядження № 185 від 12 січня 2018 року. Отже, відповідач вимагає виконання роботи, яку не мав права вимагати у позивача, що фактично є примусовою працею. Таким чином, профспілка вважає що ОСОБА_1 не порушував трудову дисципліну, бо не давав згоду на виконання роботи, яку не повинен був виконувати, та примусова праця забороняється Конституцією України, КЗпП України, та іншими міжнародними актами. (т. 1, а. с. 95-100).

На підставі наказу в. о. генерального директора ПАТ «МК «Азовсталь», яка діяла на підставі наказу № 79/к від 23 лютого 2018 року, про дисциплінарне стягнення № 48тд від 28 лютого 2018 року, ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності у вигляді догани, з позбавленням 100% виробничої премії за лютий 2018 року на підставі п. 13 розділу 4 Загального положення про оплату праці та преміювання працівників ПАТ «МК «Азовсталь», розділ 4.п.13.

Наказ обґрунтовується тим, що у зміні з 22-00 год. 31 січня 2018 року по 7-00 год. 1 лютого 2018 року відповідно до розпорядження по конверторного цеху МК «Азовсталь» від 12 січня 2018 року № 185, стандарту підприємства СТП 232-94-2015, майстер на гарячій ділянці ОСОБА_3 надав вказівку підконтрольному персоналу, що не був задіяний у розливці сталі, прибрати частину закріпленої території на відмітці +0 у вісях 30-32, 34-41, 44-46, що у присутності свідків виконувати позивач відмовився у порушення трудової дисципліни, п. 1.4, 2.4.1 посадової інструкції 232-04-323-2014, п. 5.2.4, 5.2.5 правил внутрішнього трудового розпорядку та незабезпеченням безпеки на закріплених територіях, що є порушенням трудової дисципліни, невиконання вимог п.п. 1.4., 2.4.1. посадової інструкції 232-04-323-2014 «розливальника сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конвертерного цеху», СТП 232-94-2015 «Система стандартів безпеки праці. Управління охороною праці на ПрАТ «МК «Азовсталь». З даним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 8 березня 2018 року (т. 1, а. с. 18-19, 106, 181).

Доводи , за якими апеляційний суд погодився з висновками першої інстанції.

Працівник зобов`язаний виконувати роботу, визначену трудовим договором, із підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку ( ст. 21 КЗпП України).

Статтею 139 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України) передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Отже, трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Ознаками порушенням трудової дисципліні є наявність в діях працівника складу дисциплінарного проступку: дії (бездіяльності) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків, визначених ст. 21 та 139 КЗпП України, вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Отже, для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (частина друга статті 148 КЗпП України).

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при цьому за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до п. 10.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку ВАТ «МК «Азовсталь» до порушника трудової дисципліни приймається один із заходів дисциплінарного стягнення: догана або звільнення.( т.1,с.191)

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

За вимогами ст. 14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Аналогічні положення втілені у пункті 5.2.3., 5.2.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку, діючих на підприємстві відповідача (т. 1 а.с. 74,75).

Згідно вимог п. 1.4, посадової інструкції 232- 04-323-2014 «Розливника сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конвертерного цеху», з якою ознайомлений під підпис ОСОБА_1 , розливник сталі 6 розряду в своїй діяльності повинен керуватися, виконувати та знати: Закон України «Про охорону праці», Правила внутрішнього трудового розпорядку, нормативно-правові акти з охорони праці, СТП 232-94 «ССБТ. Управління охороною праці на ПрАТ «МК «Азовсталь»»; ІОТ 232-001-2015 «Загальні вимоги правил безпеки для Працівників Комбінату», справжню посадову інструкцію». Пункт 4.1. посадової інструкції 232-04-323-2014 передбачає, що розливник сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конвертерного цеху ПрАТ «МК «Азовсталь»» несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на нього вказаною інструкцією обов`язків (т.1 а.с.68-73, 229-232).

З метою унормування вимог щодо охорони праці на підприємстві ПрАТ «МК «Азовсталь» діють СТП 232-94 «ССБТ. Управління охороною праці на ПрАТ «МК «Азовсталь», Інструкція з охорони праці «ИОТ 04-388-2017», з якими під час проведення інструктажів 02 грудня 2017 року ознайомлений під підпис позивач (т. 1 а.с.85-88).

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно із ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Отже, Конституцією України та трудовим законодавством закріплений принцип свободи праці. Свобода завжди полягає у можливості вибору поведінки. Свобода праці проявляється в добровільному, свідомому обранні конкретних форм застосування праці. При цьому повинні враховуватися особисті якості людини: покликання, здатність, професійна підготовленість, освіта, а також суспільна потреба.

У свою чергу, право на працю реалізується шляхом укладення трудового договору. Сутність цього договору полягає в тому, що це - угода, яка укладається працівником, про трудову діяльність, виконання ним роботи за певною спеціальністю, кваліфікацією або посадою. Встановлення трудової функції в договірному порядку свідчить про те, що конкретні форми застосування праці будь-якого працівника визначаються волею, вільним волевиявленням самого працівника і власника або уповноваженого ним органу.

Для працівника свобода укладення трудового договору означає повну можливість обирати собі місце і вид роботи з урахуванням власних інтересів, знань і намірів. Для підприємства свобода трудового договору означає можливість вибрати найбільш придатного працівника з точки зору ділових і кваліфікаційних якостей. Свобода працівника і свобода підприємства в трудових правовідносинах перебувають у постійному співвідношенні. При цьому кожна із сторін повинна сумлінно користуватися наданими їй правами.

У свою чергу законодавство про працю базується на принципі договореного характеру праці та визначає, що трудові відносини виникають за взаємною згодою сторін. Трудовий договір, за допомогою якого оформлюються трудові відносини, одночасно є і регулятором цих відносин, оскільки договором визначаються умови застосування праці, взаємні права і обов`язки.

За допомогою такої угоди між працівником і підприємством, установою, організацією чи фізичною особою здійснюється індивідуальна конкретизація основних конституційних прав і обов`язків. Абстрактні трудові права і обов`язки перетворюються в конкретні права і обов`язки працівника в трудових правовідносинах.

З оглядом на вищевказані обставини справи, судова колегія погоджується з висновками суду, що сторони погодили умови трудового договору, позивач з 9 серпня 2007 року працює на посаді розливальника сталі 6 розряду відділу безперервної розливки сталі конверторного цеху ПрАТ «МК «Азовсталь», ознайомлений з посадовою інструкцією за своєю професією, зокрема, і з п . 4. п.2.4.1. Посадової інструкції розливальника сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конверторного цеху, згідно якій він повинен утримувати в чистоті і порядку спецодяг і спецвзуття, робоче місце, закріплене обладнання і територію, виконувати всі розпорядження адміністрації цеху. Розливальник сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конвертерного цеху ПрАТ «МК «Азовсталь» несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на нього вказаною інструкцією обов`язків.( п.4.1.), обізнаний щодо інших локальних актів підприємства. Позивач обізнаний щодо видання наказу № 185 від 12 січня 2018 року щодо закріплення території в рядах Г-Д, осях 30-32,34-41,44-46 на предмет утримання в чистоті і порядку.

Отже, уклавши трудовий договір, сторони визначили порядок та обсяг трудових обов`язків позивача, на які він вільно погодився, та скористався своїм конституційним правом на працю, яку сам він вільно обрав, а локальний акт № 185 від 12 січня 2018 року щодо закріплення території не суперечить п. 5.18 Колективного договору ПАТ «МК «Азовсталь», згідно якого розпорядженням керівництва структурного підрозділу визначено закріпити за кожним працівником крім іншого, частину території робочого місця, прийманні та здачі їх по зміні.

Оскільки відповідно до ст. 147 КЗпП України там п. 10.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку ВАТ «МК «Азовсталь» до порушника трудової дисципліни приймається один із заходів дисциплінарного стягнення: догана або звільнення, судова колегія погоджується з висновками суду щодо законності накладеного на позивача стягнення у вигляді догани.

Щодо доводів позивача, що суд не з`ясував, чи відповідає робоче місце розливальника сталі 6 розряд територій в рядах Г-Д, осях 30-32,34-41,44-46.

Відповідно до ст.29 КЗпП України обов`язок роботодавця до початку роботи за укладеним трудовим договором визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами.

Отже, однією з істотних умов праці працівника є умова про його робоче місце, визначене роботодавцем. Згідно з розділом 1 Методичних рекомендацій щодо визначення робочих місць, який схвалений протоколом Міністерства праці України, від 21.06.1995, № 4 яке є чинним, робоче місце працівника характеризується наявністю закріпленої зони, технічних засобів (основних виробничих і невиробничих фондів, інструменту, приладів, інвентарю) або їх сукупності, потрібної для виробництва продукції, надання послуг, виконання робіт або функцій, передбачених установчими документами. Основою визначення робочого місця є функціональний розподіл праці у взаємозв`язку із засобами праці, що дає змогу розглядати робоче місце як місце прикладання робочої сили працівників.

Згідно п.2.4.1. посадовою інструкцією розливальника сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конверторного цеху розливальник сталі 6 розряду повинен утримувати в чистоті і порядку спецодяг і спецвзуття, робоче місце, закріплене обладнання і територію, виконувати всі розпорядження адміністрації цеху, з якою позивач ознайомлений.(том 1 а.с. 68-72)

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Інструкції по охороні праці 04-388-2017 ПАТ «МК «Азовсталь», на яку посилається позивач, робочим місцем розливників сталі відділення безперервної розливки сталі конверторного цеху є, в тому числі, відмітка +0 при транспортуванні шлакових чаш, пром. ковшів, порізці та відвантаженні скрапу, забезпечення виробництва, з якою ОСОБА_1 ознайомлений був 2 січня 2018 року (т. 1, а. с. 85-86, 231).

Отже, за п.2.4.1. Посадовою інструкцією розливальника сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конверторного цеху та укладеними на її підставі локальних актів- п. 1.1, 1.2 Інструкції по охороні праці 04-388-2017 ПАТ «МК «Азовсталь», та розпорядження від 12 січня 2018 року № 185 чітко визначено місце прикладання робочої сили розливальника сталі 6 розряду, зокрема, і позивача, як робоче місце у відмітці +0 при транспортуванні шлакових чаш, пром. ковшів, порізці та відвантаженні скрапу, забезпечення виробництва, так і закріплену територію в рядах Г-Д, осях 30-32,34-41,44-46 на предмет утримання в чистоті і порядку, тому суд першої інстанції дав вичерпну відповідь на дане питання.

При цьому до посадових обов`язків ОСОБА_1 відноситься як безпосередньо обов`язки на відмітці +0, так і закріплена територія.

У свою чергу доводи позивача, що він не обізнаний з Інструкцію по охороні праці 04-388-2017 ПАТ «МК «Азовсталь», спростовується матеріалами справи, та з даною Інструкцією ОСОБА_1 ознайомлений був 2 січня 2017 року, оскільки з ним був проведений інструктаж. (т. 1, а. с. 85-88, 231).

Перевіряючи доводи позивача, що відповідач фактично змінив умови труда, та суд мав застосувати до даних правовідносин вимоги ст. 32 КЗпП України, судова колегія виходить з наступного.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України працівник зобов`язаний виконувати роботу, визначену трудовим договором, водночас власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (ст. 31 КЗпП).

Пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 р. № 9 містить роз`яснення: враховуючи вимоги частини третьої статті 43 Конституції України, якою заборонено використання примусової праці, не можуть застосовуватися як такі, що суперечать Конституції, зокрема положення відомчих статутів, що допускають можливість виконання працівником роботи, не передбаченої трудовим договором.

Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацію чи посадою.

Про зміну істотних умов праці працівник має бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Повідомлення про зміну істотних умов праці є фактично повідомленням працівника про заплановану зміну умов укладеного з ним трудового договору з пропозицією продовжувати роботу в нових умовах.

Отже, за приписами даних норм закону йдеться про істотну зміну умов трудового договору, тобто встановлення нових обов`язків, які сторони не узгодили при прийомі на роботу, та які не передбачені їх посадовими обов`язками.

Оскільки судом встановлено, що сторони ще у 2007 році погодили увесь перелік робіт, які має виконувати позивач, як розливальник сталі 6 розряду, зокрема, і утримувати в чистоті і порядку спецодяг і спецвзуття, робоче місце, закріплене обладнання і територію, то підстав вважати , що відповідач вийшов за межі укладеного та погодженого сторонами умов трудового договору, не має.

У свою чергу, доводи позивача, з посиланням на довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників , випуск 40, Чорна металургія та класифікатор професій України ДК 003:2010, що прибирати металургійний шлак та технологічний пил повинен не розливальник сталі 6 розряду, а прибиральник шлаку та оборотних матеріалів та прибиральник відходів металургійного виробництва, та йому б мали доплачувати за додаткову працю, також не заслуговують на увагу, оскільки згідно вступної частини «Довідника класифікаційних характеристик професій працівників» кваліфікаційні характеристики застосовуються під час підбору та розстановки кадрів, здійснення контролю за правильністю їх використання відповідно до спеціальності і кваліфікації, під час розробки професійних інструкцій, що закріплюють їх обов`язки, права та відповідальність, а також під час проведення атестації працівників, у свою чергу, сторони погодили усі умови трудового договору, за якими позивач працює з 2007 року. ( том 1, а.с.142)

Доводи позивача, що суд прийшов до хибного висновку щодо необґрунтованості рішення профспілкового виборного органу про відмову в наданні згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності, як члена виборного органу, яким є позивач, також не є слушними.

Як вже встановлено, на виконання вимог ст. 149 КЗпП України, відповідачем було запропоновано позивачу надати пояснення щодо вчинення дисциплінарного проступку, однак позивач відмовився від надання письмових пояснень, про що відповідачем був складений акт від 01.02.2018р.( том1, а.с. 90-91)

ОСОБА_1 є членом Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» та входить до складу профспілкового комітету.

За змістом ч. 2 ст. 252 КЗпП притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Відповідно до частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Відповідно до цього суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» необхідно застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів - до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства та лексичного значення самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Такі правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-163цс14, від 1 липня 2015 року у справі № 6-119цс15,від 1 липня 2015 року у справі № 6-703цс15 та у справі від 06 вересня 2018 року у справі№ 265/6850/16-ц.

Відповідно до рішення № 13/А від 24 лютого 2018 року Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» відмовила у наданні згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді догани, оскільки вважала, що посадова інструкція позивача не містить обов`язків по прибиранню території на позначці + 0 в осях 30-32,34-41, 44-46, та зі слів ОСОБА_1 , він раніше не виконував такі обв`язки. Також розпорядженням від 12 січня 2018 року № 185, яким було закріплено «частину території для обов`язкового утримання в чистоті та порядку» ,фактично змінено суттєві умови праці, про що відповідач повинен був ознайомлений за 2 місяця до їх настання, до того ж таке розпорядження не є конкретним. Зі слів ОСОБА_1 , йому лише частково зачитано розпорядження № 185 від 12 січня 2018 року. Отже, відповідач вимагає виконання роботи, яку не мав права вимагати у позивача, що фактично є примусовою працею. Таким чином, профспілка вважає що ОСОБА_1 не порушував трудову дисципліну, бо не давав згоду на виконання роботи, яку не повинен був виконувати, та примусова праця забороняється Конституцією України, КЗпП України, та іншими міжнародними актами. (т. 1, а. с. 95-100).

Разом з цим, судова колегія погодилась з висновками суду, що згідно посадової інструкції позивача, зокрема п.2.4.1., розливальник сталі 6 розряду повинен утримувати в чистоті і порядку спецодяг і спецвзуття, робоче місце, закріплене обладнання і територію, отже, кореспондує до локальних документів встановлених на її підставі,- п. 1.1, 1.2 Інструкції по охороні праці 04-388-2017 ПАТ «МК «Азовсталь», та розпорядження від 12 січня 2018 року № 185, де чітко визначено місце прикладання робочої сили розливальника сталі 6 розряду, як робоче місце у відмітці +0 при транспортуванні шлакових чаш, пром. ковшів, порізці та відвантаженні скрапу, забезпечення виробництва, так і закріплену територію в рядах Г- Д , осях 30-32,34-41,44-46 для обов`язкового утримування в чистоті, та це не є зміною істотних умов трудового договору.

У свою чергу, пояснення позивача, надані профспілковій організації, що він раніше не виконував таку роботу, спростоване ним в апеляційнім суді, із зауваженням , що він не був обізнаний щодо своїх дійсних прав.

Також профспілковій організації стало відомо зі слів ОСОБА_1 , що йому лише частково зачитано розпорядження № 185 від 12 січня 2018 року, проте, це суперечить письмовим доказам у справі, а саме- власноруч написаною пояснювальною запискою ОСОБА_1 від 18.01.2018 року на ім`я начальника конверторного цеху ОСОБА_9 , в якій він вказує, що дане розпорядження було зачитано м-ром ОНРС ОСОБА_10 (том 1 а.с. 20)

У зв`язку із встановленими обставинами, судова колегія погоджується з висновком суду, що доводи позивача та профспілкової організації про те, що ОСОБА_1 не повинен був виконувати завдання свого безпосереднього керівника, ОСОБА_3 , які виходять з межи його посадових обов`язків, були спростовані наданими сторонами та дослідженими судом доказами.

У свою чергу посилання позивача на додаткові гарантії трудових прав виборних профспілкових працівників, які суд не взяв до уваги, спростовуються матеріалами справи, оскільки роботодавець виконав умови ч.2 ст. 252 КЗпП України, ( у редакції, що діяла на час спірних правовідносин), та суд надав належну оцінку висновку виборного профспілкового органу. У свою чергу, будь-яка діяльність працівника не може скасовувати або нівелювати умови укладеного трудового договору між працівником та роботодавцем.

Відповідно до п.4.6 Колективного договору ПАТ «МК «Азовсталь сторони домовились регулювати фонди оплати праці структурних підрозділів та суспільства в цілому у відповідності до Положення про оплату праці та преміювання.( том 1 а.с.183-185)

Принципи, порядок та умови преміювання робітників ПрАТ «МК «Азовсталь» встановлюється Положенням, затвердженим генеральним директором та узгодженим з головою профспілкового комітету, діючим з 01 червня 2016 року. Пунктом 13 вказаного Положення передбачено, що при невиконанні робітником своїх функціональних та посадових обов`язків, порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку та технологічних інструкцій, розмір його премії, може бути зменшено від 5% до 100%. Згідно Додатку 1 до Загального положення про оплату праці та преміювання працівників ПрАТ «МК «Азовсталь» одним з порушень, при яких премія, нарахована за основні результати діяльності робітникам, зменшується або не виплачується повністю є порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, порушення вимог посадової інструкції.( том1 а.с.186-189)

За п. 10.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку незалежно від заходів дисциплінарного стягнення до працівника може бути застосовано позбавлення його премії повністю або частково в тому числі за невиконання розпорядження безпосереднього керівника, структурного підрозділу (т. 1, а. с. 74-75, 190-191).

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду про відмову у позові про стягненні премії за лютий 2018 року, яка зі слів позивача, становить близько 2000 гривень, як супутніх вимог, оскільки вони обґрунтовувались позивачем виключно в сенсі незаконності наказу щодо дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Що стосується доводів позивача щодо неправомірності та недійсності наказу №48тд від 28 лютого 2018 року, та письмових доказів ,оскільки відповідач не виконав нормативний акт, а саме, Наказ Мінюсту щодо Правил організації діловодства № 100/5 від 18.06.2015 року, в частині ведення діловодства державною мовою, у свою чергу, саме 28 лютого 2018 року в день винесення догани позивачу Конституційний суд України рішенням № 2- р/2018 по справі № 1-1/2018 вирішив визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), Закон України "Про засади державної мовної політики" від З липня 2012 року № 5029-V1, судова колегія виходить з такого.

Відповідно до частин 1, 2,4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 10 Конституції України визначено, що державною мовою України є українська мова.

В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.

Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 Закону України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин» від 15 травня 2003 року N 802-IV, Верховна Рада України постановила : «Європейську хартію регіональних мов або мов меншин», підписану від імені України 2 травня 1996 року в м. Страсбурзі (далі - Хартія), ратифікувати. Даний закон є чинний .

Хартія є міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, отже, відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України суд вірно керувався нею при обґрунтуванні своїх висновків.

Відповідно до ч. 2 даного Закону N 802-IV положення Хартії застосовуються до мов таких національних меншин України: білоруської, болгарської, гагаузької, грецької, єврейської, кримськотатарської, молдавської, німецької, польської, російської, румунської, словацької та угорської.

Україна бере на себе зобов`язання відповідно до частин I, II, IV, V Хартії, крім пункту 5 статті 7 частини II.( частина 3 даного Закону)

Згідно до ч. 4 даного Закону? стосовно кожної мови, на яку відповідно до статті 2 цього Закону поширюються положення Хартії, застосовуються такі пункти та підпункти статей 8 - 14 частини III Хартії: , зокрема, б) підпункти "a (iii)", "b (iii)", "c (iii)" пункту 1, підпункт "c" пункту 2 та пункт 3 статті 9.

Відповідно до ч. 5 даного Закону при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до статті 2 цього Закону поширюються положення Хартії.

Згідно підпункту "b (iii)", пункту б), частини 1 статті 9 «Європейської Хартії регіональних мов або мов меншин», від 05.11.1992, № ETS N 148 сторони зобов`язуються, зокрема,

b) у цивільному судочинстві:

iii) дозволяти подання документів і доказів регіональними мовами або мовами меншин.

Отже, враховуючи, що Україна за Законом України від 15 травня 2003 року N 802-IV, який є чинним, взяла на себе зобов`язання виконувати Європейську хартію регіональних мов або мов меншин, надання письмових доказів, зокрема, і наказу №48тд від 28 лютого 2018 року, викладених на російській мові, не суперечить чинному законодавству.

У свою чергу, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд безпідставно посилався на Закон України 15 травня 2003 року N 802-IV «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або меншин, яка на думку апелянта, повністю суперечить ч.1.ст. 10 Конституції України, оскільки відповідно до ст. 147 Конституції України виключно Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів.

При цьому Наказ Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 є підзаконним актом, тому поступається за пріоритетом Закону України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин», оскільки за п. 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються порядок застосування мов.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позову у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відповідно до частини 3 статті 376 ЦПК України, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,- залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2020 року - залишити без змін та відновити його дію.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 30 червня 2020 року.

Судді Г.Л. Гаврилова

С.А .Зайцева

О.М. Пономарьова