Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Кравченко А.С.

за участю - позивача - ОСОБА_1

представників позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 07 червня 2002 року він та відповідач перебували у шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2009 року шлюб між ними розірвано. До травня 2018 р. заради дітей з боку позивача було декілька спроб примиритися, які були марними. Причиною розлучення став спосіб життя відповідача, дітьми вона не займалася. ОСОБА_4 є неврівноваженою особою, в якої відбувались регулярні безпричинні напади агресії, істерики, скандали на очах у дітей, що негативно впливало на їх психологічний стан. Після чергового скандалу у травні 2018 р. діти залишилися проживати з позивачем, однак відповідач стала шантажувати дочку, що вчинить суїцид, якщо ОСОБА_7 не піде з нею на найману квартиру. Протягом останніх років ОСОБА_4 жодної участі у забезпеченні їх сина не приймає. Позивач одноособово, повністю утримує сина ОСОБА_6 , забезпечує його потреби на харчування, одяг, лікування, розвиток, відпочинок. З березня 2019 р. були вчинені дії з отримання віз на дітей для поїздки в США для розвитку та відпочинку, однак відповідач дозволу на поїздку не надала. ОСОБА_4 жодного відпочинку для сина ОСОБА_6 або для доньки ОСОБА_7 не організувала та не забезпечила. Відповідач ігнорує свої батьківські обов`язки. До сина взагалі втратила будь-які материнські почуття, не цікавиться його долею та не опікується ним, перестала відповідати на дзвінки сина. Вона сказала сину, що він, як син вмер для неї. Така поведінка викликає істотні сумніви щодо наявності психічних розладів у ОСОБА_4 . На сьогоднішній день син проживає з позивачем, а донька з відповідачем. За весь період позивач свої обов`язки, як батька, виконував у повному обсязі, піклувався про стан здоров`я дітей, цікавився їх успіхами, захопленнями та інтересами, подорожував разом з ними, відвідував танцювальні виступи доньки та намагався весь вільний час присвятити дітям. Відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року відкрито провадження у цій справі, розгляд якої призначено проводити за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки.

19 грудня 2019 року до суду від представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Поліщука О. надійшов висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації вих. № 103/11239/41/3 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що вона ухилялася від виховання та утримання дитини. Зазначає, що позов ОСОБА_1 та висновок органу опіки та піклування підтримують. Представник третьої особи просить суд розглядати справу без присутності в судовому засіданні представника Служби та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.

20 листопада 2019 року та 19 грудня 2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про долучення письмових доказів.

Ухвалою суду від 21 січня 2020 року відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про поновлення строку на подання відзиву, відзив відповідача ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Цього ж дня ухвалою суду закрито підготовче провадження у цій цивільній справі, справа призначена до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі; в судове засідання викликано сторони по справі, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та неповнолітнього ОСОБА_6 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлений позов та просив задовольнити. Зазначив, що у травні 2018 року, після чергового скандалу, який влаштувала відповідач, остання пішла від нього та дітей. Спочатку діти проживали разом з ним, а в подальшому син ОСОБА_6 виявив бажання проживати із ним, а дочка ОСОБА_7 - із матір`ю. З того часу він, позивач, заблокований у всіх месенджерах, соціальних мережах відповідачем. Всі обов`язки по утриманню сина, його лікуванню, навчанню, забезпеченню побутових потреб лягли на нього. Відповідач жодного разу не поцікавилась життям, здоров`ям, навчанням сина. При наявності квартири 120 кв.м. відповідач мала можливість влаштувати життя, однак вона її здала і винайняла однокімнатну квартиру. Коли син у 2018 році декілька разів, приходив у гості до відповідача та залишався на ночівлю, то спав на матрасі на підлозі. При цьому, у сина алергія на кота, який проживає з відповідачем, однак остання заперечує ці обставини та ігнорує потреби сина. Також, син має ряд інших захворювань, бородавки, кіста у носі, зниження зору, однак і ці захворювання, які виникли у сина, ще до того як відповідач пішла, остання ігнорує та заперечує. Дуже болісним для сина було те, що коли він телефонував відповідачу щоб привітати її з днем народження, вона просто не брала слухавку і не відповідала на смс. У березні 2019 року була запланована поїздка сина за кордон, однак відповідач відмовлялась надати дозвіл на виїзд сина за кордон. Тільки після неодноразових спроб впливу на відповідача через її родичів, вона надала дозвіл на виїзд дитини. Деякий час він наполягав на зустрічах сина з матір`ю, пояснював йому, що він як чоловік має прощати матері її слабкості. Однак, у квітні 2019 року, коли син прийшов зі зустрічі з матір`ю, то був дуже схвильований, зачинився у себе в кімнаті, плакав, та в подальшому пояснив, що мати вигнала його з машини з нецензурною лайкою за те, що він попросив її не ображати та не висловлюватись нецензурно по відношенню до батька. Після цих подій, ставлення сина до спілкування з матір`ю змінилось, а відповідач жодним чином не намагалася знайти спільну мову з сином та налагодити стосунки. Влітку 2019 року у ОСОБА_6 була запланована поїздка до Німеччини, однак відповідач на його смс з проханням надати дозвіл на виїзд, відмовилася в категоричній формі. Він особисто їздив до директора школи де працює відповідач і просив посприяти в отриманні дозволу. Однак директор повідомила, що відповідач категорично відмовляється це робити. Він вимушений був купувати білет до Німеччини собі та супроводжувати сина. У 2018 році він перевів навчатися сина до « Гімназії А +», оскільки успіхи у навчанні та поведінці сина у попередній школі були досить поганими, що свідчить про те, що проживаючи ще у родині, відповідач не приділяла уваги ні навчанню сина, ні його вихованню. Наразі син майже відмінник, активний, комунікативний. Відповідач працюючи в цій же гімназії, жодного разу не відвідала сина, не поцікавилась його навчанням, успіхами, життям. Створюючи негативну атмосферу під час спілкування з сином та в присутності доньки, відповідач налаштувала і ОСОБА_7 проти нього та брата, чим перешкоджала їх нормальному спілкуванню. Син ОСОБА_6 був вимушений звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з сестрою, оскільки вона не відповідала на його дзвінки, уникала зустрічей. Після рішення суду, діти домовились зустрітись, були схвильовані та радісні, однак відповідач як мати не забезпечила можливість бачитись дітям та не відповідає на дзвінки. Навіть після судових засідань відповідач мала можливість налагодити відносини з сином, однак вона для цього нічого не зробила, він із сином та адвокатами підготували мирову угоду, направили її на всі адреси відповідача, він їздив до її брата, однак відповідач так і не відповіла на пропозиції. Він більше не хоче мучити сина і щоб, той був юридично пов`язаний із ОСОБА_4 .

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити та зазначила, що протягом останніх двох років відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо сина. Син залишився проживати із батьком і відповідач вирішила, що це зрада. Мати дозволяє собі болісні, непристойні вислови як по відношенню до сина, так і до батька дитини. За два роки відповідач жодного разу не приймала участі у побуті дитини - в чому ходить, як живе, так і щодо здоров`я і навчання, якими навіть не цікавиться. Відповідач працює у школі, де навчається син, однак жодного разу не зайшла до нього, до його класного керівника. У матері відсутні повага до дитини та її оточення. Сама відповідач сказала, що вона не зобов`язана бігати за сином та налагоджувати стосунки. Крім того, відповідач вчиняла дії, які суперечать закону - дитина через батька зверталась до матері за отриманням дозволу на виїзд за кордон влітку 2019 року, на що вона у грубій формі відмовила. Відповідач карає дитину за свої неприязні стосунки з батьком дитини. За два роки між ОСОБА_6 та матір`ю відбулось дві зустрічі, ініціаторами яких були син та батько. Останній раз відповідач дзвонила сину на день народження взимку 2018 року. Бачились вони у квітні 2019 року, коли відповідач вигнала сина з автомобіля з нецензурною лайкою. Потім бачились у школі у 2019 році, коли йшли суди.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 проти позову заперечила та вважала, що пояснення сторони позивача спростовують позовну заяву. Протягом 2019 року спілкування відповідача із сином відбувалося. Коли проживали разом, то жодних питань по стану здоров`я у сина не було. Були моменти щодо спілкування, але відповідач давала згоду на виїзд. Також вона спілкувалася із класним керівником щодо навчання сина. Щодо висновку експерта вважає, що питання ставилося про обох батьків та двох дітей, але жодного опитування матері не було. Переписка сторін у месенджері не може бути прийнята до уваги. Вважає, що немає прямої вини матері, син залишився проживати із батьком, дочка - з матір`ю. Спілкування здійснювалося у месенджері, син сам ігнорував матір і не відповідав їй. Позов є емоційно-суб`єктивним, оскільки матір не є алкоголічкою, наркозалежною, злочинцем. Представник відповідача просила не застосовувати до ОСОБА_4 позбавлення батьківських прав, оскільки це є крайній захід і її поведінка може бути змінена.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала свого представника та заперечила проти позову. Зазначила, що син психологічно залежний від батька, він ним маніпулює. Їй відомо про стан здоров`я сина навіть більше ніж позивачу. Вона любить сина, який є жертвою гри. Протягом двох років вона зустрічалася із сином не часто, приблизно раз на місяць, спілкувалися у месенджері. З поліклініки, де син обслуговувався 14 років, забрали картку і більше його туди не приводять. Колишній чоловік не дозволяє їй лікувати дитину, приймати будь-яку участь у його житті. Протягом останніх двох років вона фізично не може організувати побут дитини, так як не проживає із сином. В квартирі у сина вона була 2 рази у грудні 2018 року. Також вона спілкується зі своїм братом і сусідами та знає про життя сина, цікавилась ним у вчителя. Вона вітала сина із святами, в цьому році прийшла в школу щоб привітати. Коли син приходив до неї додому, то спав на ліжку разом із нею. Вона часто його запрошувала, однак той відмовлявся через алергію на кота, однак до того як вона пішла від позивача, алергії у сина не було. Відповідач вважає, що її усунули від виконання батьківських обов`язків. З колишнім чоловіком вона не спілкується, він психологічно тисне на неї подаючи позовні заяви, знаючи, що вона працює вчителем. Фінансової можливості відпочивати із сином вона не мала, оскільки її заробітна плата лише 16 000 грн. Також вона заперечила, що вигнала сина з автомобіля із лайкою, а також не відповідала на телефон на свій день народження. Більше ніж на місяць зв`язок із сином не переривався. Перший рік вона часто бачилась із сином, забирала його зі школи. З літа 2019 р. стали рідко бачитись, у школі та на день народження дочки. До сина у квартиру вона не приходила, оскільки їй із дочкою там некомфортно, тому вони прийняли рішення приходити до школи. У грудні 2019 року вона приходила до сина у школу привітати його з днем народження, однак він втік. Були періоди, коли ОСОБА_6 грубо спілкувався з нею, тому вона не приходила до нього особисто. Якщо у нього перехідний вік та він це так переносить, то вирішила його не тривожити, оскільки так буде легше і йому, і їй. 3 2018 року син активно приходив до неї додому, вони часто бачились. Через три тижні після того як вона пішла жити на орендовану квартиру, сина відвезли у Чернігів і у нього з`явились якісь захворювання, яких раніше не було, він перестав телефонувати їй та вітати із святами. Позивач не раз застосував до неї фізичне насильство, що підтверджується медичними доказами з приватних клінік. Коли були проблеми у родині, колишній чоловік забороняв їй звертатися до психолога. Вона фізично боялась чоловіка, а також боялась, що він забере дітей. Вона не зверталася до будь-яких органів щодо вчинення перешкод у спілкуванні із сином, а також коли діти були свідками психологічного насильства батька, оскільки хвилювалася за себе та боїться позивача. Вона поважає вибір сина, однак не бажає терпіти образи. Син не повідомляв її про захворювання, на момент спільного проживання особливих проблем зі здоров`ям у сина не було, всі щеплення по віку. Вона готова приймати участь у житті сина. З квітня 2019 року не спілкується із позивачем. Сам син не просив її про дозвіл на виїзд у Німеччину, а позивач їй про це не повідомляв. Навесні вона із сином нормально спілкувалася, а коли вона подзвонила у липні, то син був у Німеччині і був хворий. Їй відомо, у яких умовах живе син, де і як навчається. Відповідач має багато роботи, боїться колишнього чоловіка, коли вона уходила, то сину було 12 років і він міг сам себе обслуговувати. Листи щодо відпочинку дітей взимку 2019 - 2020 р. відповідач отримала, однак у них із дочкою були інші плани. Вона заблокувала сина у соціальних мережах та не хоче спілкуватися з ним у месенджерах. Раніше тільки вона займалася сином, який змінив три школи, а позивач став приходити до школи тільки після розлучення. У ОСОБА_6 є особливості підліткового віку, коли він підріс, то змінив своє ставлення до навчання та покращив його. Від директора школи вона дізналася, що колишній чоловік виніс на загал про те, що вона не надає дозвіл на виїзд сина.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показав, що він є дідусем неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 та батьком позивача. Через те, що у відповідача не склалися стосунки із ОСОБА_1 , вона пішла та стала проживати окремо. В результаті дій відповідача взагалі не склалися її стосунки із сином ОСОБА_6 . З травня 2018 року сином опікувався позивач. Дочка ОСОБА_7 деякий час проживала по черзі з кожним із батьків, але врешті залишилася із матір`ю. Коли ОСОБА_6 проживав у них, стало зрозуміло, що у нього захворювання - проявилася алергія, провели медичне дослідження та його результати передали ОСОБА_4 . Був закладений ніс, у пазухах - гній. Потім у нього збільшилися бородавки, він не міг ходити. ОСОБА_6 сказав, що мати бачила бородавку, коли та була маленька. Бабуся 8 місяців займалася виведенням бородавок, водила ОСОБА_6 по лікарях, а його мати ніякої участі у цьому не приймала. Всім побутом ОСОБА_6 займався його батько - ОСОБА_1 , він і побачив у нього проблеми із здоров`ям, забезпечував одягом та харчуванням. У ОСОБА_6 були проблеми із навчанням, однак батько все організував та виправив. ОСОБА_1 із сином ОСОБА_6 мають гарні стосунки, вони як друзі. Деякий час позивач ОСОБА_1 , свідок ОСОБА_11 та бабуся ОСОБА_6 просили його зв`язатися із матір`ю, однак вона не відповідала. Після зустрічей із матір`ю ОСОБА_6 приходив засмучений, знервований, вона над ним знущалася, говорила про те, який поганий його батько. Зі слів онука свідку відомо, що відповідач не надавала дозвіл на його виїзд за кордон, у чомусь його звинувачувала, дитина не могла зрозуміти, що відбувається. На всі літні та зимові канікули, Різдво, Пасху ОСОБА_6 бував у нього із бабусею, при цьому матері за останні два роки ніколи не було. Коли батьки розійшлися, то у ОСОБА_6 були погані оцінки, така сама була і поведінка - весь щоденний був червоний. Тоді він був як раз у нього із бабусею, яка вивчила із ним всі предмети - фізика, хімія, геометрія, алгебра, йому необхідний був поштовх до навчання і він його отримав. Тоді ОСОБА_6 повірив у себе, батько знайшов йому іншу школу і той став відмінником. Ще у травні 2017 року він дивився щоденних онука і був шокований, однак відповідач сказала, що вона не має наміру допомагати синові, сам вліз у яму, сам нехай і вибирається. У його присутності відповідач не висловлювалася негативно у бік дітей та ОСОБА_1 , однак за один день 01.09.2018 він з дружиною отримали 18 смс-повідомлень образливого характеру. З 2012 року ОСОБА_4 могла зателефонувати йому з дружиною серед ночі, були претензії, що його син жахлива людина. У 2018 році всім займався ОСОБА_1 , потім він пішов на роботу, тоді раз на тиждень приїжджала бабуся. З 2019 року вона переїхала в Київ, оскільки ОСОБА_1 часто їздив у відрядження. За два останні роки ОСОБА_4 один чи два рази була у них поруч з будинком у Чернігові, влітку 2018 року.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показала, що вона є матір`ю позивача - ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_6 . З 2018 року відповідач ОСОБА_4 пішла з дому, діти спочатку проживали разом, а потім ОСОБА_7 залишилася із матір`ю, а ОСОБА_6 - із батьком. Вона приїжджала до сина та онука, коли у цьому була необхідність, в інший час вони самостійно налагоджували побут. На її думку, якби мати приймала участь у житті ОСОБА_6 , то їй не довелося б приїздити та допомагати. У ОСОБА_6 були проблеми зі здоров`ям - алергія, і коли він перебував у неї та дідуся, вони допомагали його лікувати. Також у ОСОБА_6 були бородавки, він не міг ходити, пропонували операцію, однак їх вдалося вилікувати. З травня 2018 року ОСОБА_4 не приходила до ОСОБА_6 , не допомагала, не турбувалася про нього, не цікавилася ним та не телефонувала йому. На її думку, дідуся та батька ОСОБА_1 , ОСОБА_6 слід було спілкуватися із матір`ю, вони ініціювали їх зустрічі, однак бувало, що після таких зустрічей онук приходив у поганому настрої. В останньому навчальному році у ОСОБА_6 середній бал в атестаті 10,5 балів і він цьому дуже щасливий, цей час його навчанням займався батько ОСОБА_1 та вона. Матір за ці роки не приїжджала на зустрічі. Перший рік ОСОБА_1 часто був зайнятий, тому вона приїздила у Київ. Останнім часом, на карантині, ОСОБА_1 самостійно займався побутом, вони були самі. ОСОБА_1 ніколи не чинив на ОСОБА_6 психологічного чи фізичного тиску щодо спілкування із матір`ю, не кричав та не ображав його, навпаки казав, що він чоловік, сильний і має першим вийти на зв`язок.

Неповнолітній ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що у травні 2018 року після розлучення батьків у нього різко погіршилися стосунки із матір`ю, вони практично припинили спілкуватись, особливо після останньої зустрічі, коли мати з образливими словами вигнала його з машини. Також була образлива переписка у телефоні. Після цього вони не бачилися 4 місяці, також матір образилася, що він не був у неї на дні народження, після чого вони знову не бачилися 4 місяці. Потім вона прийшла на його день народження, однак тоді вже йшли суди. З грудня 2018 року мама йому не телефонувала, нічим не цікавилася, не давала дозволів на його виїзд закордон. Зазначив, що на 90% його життям опікується батько, а на 10% - бабуся та дідусь. За цей час матір не займалася та не цікавилася його здоров`ям. Після початку судових процесів матір двічі приходила до нього у школу. Лише одного разу мама пропонувала спільно провести час, інші зустрічі були запропоновані ним самим, також про це його просив батько. Постійні конфлікти із матір`ю виникали через те, що вона принижувала батька, а також негативно висловлювалася і відносно нього, що було неприємно. Мама знімає однокімнатну квартиру, та, коли одного разу він у неї ночував, то спати довелося на матраці на підлозі. Батько не забороняв йому спілкуватися із матір`ю та навіть просив про це. На канікулах він буває у Чернігові у бабусі та дідуся, а після того як батько став їздити у відрядження, вони стали часто приїздити до них. Коли приїздила бабуся, вона допомагала із навчанням, в інший час він сам займається. Матері відомо, де він проживає - там, де і жили раніше, з травня 2018 року вона там була один раз, щоб забрати свої речі. Коли він зустрічався з мамою, вона питала як у нього справи, однак не заглиблювалася. Зазначив, що раніше погано навчався, мама в цьому не допомагала, а у листопаді 2018 року перейшов до іншої школи і зараз навчається майже ідеально. Великий поштовх у навчанні йому дала бабуся, іноді і зараз він просить її про допомогу. Також він займається із репетиторами з англійської та німецької мови, хоча його матір учитель англійської мови, однак допомоги у навчанні вона не пропонувала. Він разом із батьком ходить за продуктами, якщо той зайнятий, то робить це самостійно, також до них до дому чотири рази на тиждень приходить прибиральниця. Щодо дозволу на його виїзд за кордон, то мати відмовляла, лише під тиском її брата, за тиждень до виїзду вона надала дозвіл. Зазначив, що після кожного спілкування із матір`ю, яке було дуже рідко, у нього пропадало будь-яке бажання спілкуватися із нею. Протягом останнього року він давав шанс матері налагодити спілкування, однак вона цим не скористалася, не знайшла із ним спільної мови, навіть не намагалася цього робити, а тільки ображала батька та його. Написала про ці судові процеси у соціальній мережі, винесла сімейні питання на загальний огляд, перекрутила ситуацію і неправду писала про нього. Також мама писала йому дуже образливі смс, скрін-шоти яких від надав для долучення до справи. Все це його дуже образило та принизило. Щодо причин поведінки матері по відношенню до нього, припустив, що так відбувається через те, що він залишився проживати із батьком. Щодо стосунків із сестрою, зазначив, що після рішення суду вони покращилися, але зараз відбуваються перепони. Він розуміє наслідки позбавлення батьківських прав його матері відносно нього, та вважає, що цей крок був прийнятий свідомо, оскільки не вірить що мама може якось змінитися.

Уповноважений представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши позиції сторін, пояснення свідків та думку неповнолітнього ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить наступного.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2002 року по 09 листопада 2013 року , що підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_1 , виданим 07 червня 2002 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, та свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , виданим 09 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції (а.с. 27, 28).

Від вказаного шлюбу народилися діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 видане 09 серпня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 видане 25 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 29, 30).

Встановлено та не заперечується сторонами, що, за домовленістю позивача та відповідача, діти проживають з кожним із батьків окремо - неповнолітній син ОСОБА_6 проживає із батьком, ОСОБА_1 , а малолітня дочка ОСОБА_7 проживає разом із матір`ю, ОСОБА_4 .

Відповідно до Акту № 27 від 13 вересня 2019 року ОСОБА_1 та його син ОСОБА_6 дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації (а.с. 85).

Відповідно характеристики, наданої 28.08.2019 директором БУ «Укрбургаз», ОСОБА_1 працює в БУ «Укрбургаз» з 27.06.2019, з 08.07.2019 призначений на посаду першого заступника директора апарату управління БУ «Укрбургаз», характеризується позитивно (а.с. 86).

ОСОБА_1 складено заяву про погодження графіку відпочинку з дітьми, адресовану ОСОБА_4 , посвідчену нотаріально 25 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Палладій Н.В., яку надіслано відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 80-82).

Згідно із Висновком експертів № 430/10/19 за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи, складеного 10 жовтня 2019 року ТОВ «Експертно-дослідна служба України» індивідуально-психологічні особливості матері - ОСОБА_4 , особливості її виховної поведінки мають негативний вплив на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя ОСОБА_6 . Індивідуально-психологічні особливості матері - ОСОБА_4 , особливості її виховної поведінки мають потенціал негативного впливу на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя ОСОБА_7 . При цьому, не виключається можливість наявності окремо та паралельно існуючого позитивного впливу на окремі складові життя дівчинки, який в свою чергу нівелюється наявністю деструктивної виховної концепції матері. Індивідуально-психологічні особливості батька - ОСОБА_1 , особливості його виховної поведінки позитивно впливають на ОСОБА_6 . Індивідуально-психологічні особливості батька - ОСОБА_1 , особливості його виховної поведінки мають потенціал позитивного впливу на ОСОБА_7 . Умови проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з батьком є більш сприятливими для їх комфортного та здорового психологічного розвитку. Умови виховання дітей батьком є позитивними для їх психологічного здоров`я, відповідають необхідним психологічним умовам для дітей їх віку. Умови виховання дітей матір`ю містять потенціал негативного впливу на психологічне здоров`я дітей, можуть негативно вплинути на їх психологічний розвиток. Оцінка сімейної ситуації ОСОБА_6 не має залежності від впливу з боку батьків та інших дорослих. Оцінка сімейної ситуації ОСОБА_7 має залежність від впливу з боку матері. Для забезпечення найліпших інтересів дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з психологічної точки зору, експертами рекомендовано: 1) встановлення місця постійного проживання обох дітей із батьком; 2) зустрічі з матір`ю відповідно до бажання дітей; 3) бажано проведення психологічного обстеження матері та можливості наступної корекції батьківського ставлення за допомогою консультацій сімейного психолога; 4) обов`язкове консультування дітей із психологом (для подолання надмірної тривожності ОСОБА_6 ; корекційної роботи на предмет збереження особистих меж, відсторонення від конфлікту батьків із ОСОБА_7 ) (а.с.96-117).

У листі директора гімназії № 191 ім. П.Г. Тичини Лавриненко С. від 18.09.2019 № 01-15/19 убачається, що ОСОБА_4 в достатній мірі цікавилася успіхами сина, ОСОБА_6 , коли він навчався у Гімназії. Успіхами доньки, ОСОБА_7 , мама цікавиться, відвідує гімназію у разі потреби чи на вимогу учителів. З класним керівником тримала і тримає зв`язок щодо питання освітньої діяльності дітей. До участі у позакласних заходах, святах не долучалась. ОСОБА_1 в достатній мірі цікавився успіхами сина та цікавиться успіхами доньки. Він відвідує гімназію у разі потреби, особливо минулого 2018-2019 навчального року. Батько підтримує зв`язок щодо питання освітньої діяльності дітей через класних керівників. У позакласних заходах, святах участь не брав. Упродовж навчання у гімназії ОСОБА_6 вчився, в основному, на достатньому та середньому рівні, неодноразово мав проблеми з поведінкою. На даний час ОСОБА_6 не є учнем гімназії, з 13 листопада 2018 року він перейшов здобувати освіту до приватного навчального закладу «Академія сучасної освіти +». ОСОБА_7 з вересня 2018 року та по теперішній час є ученицею гімназії, зараз навчається у 6-А класі. Вона закінчила 5 клас на «відмінно», отримала Похвальний лист (а.с. 118-120).

Із листа директора приватного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів «Гімназія А+» ТОВ «Академія сучасної освіти» Ільченко Т.С. від 20.09.2019 № 01-07/16 убачається, що ОСОБА_6 навчається у Гімназії з 14.11.2018 по теперішній час. ОСОБА_4 навчання, розвитком, здоров`ям та успіхами сина цікавилася один раз, в грудні 2018 року, під час візит до директора закладу. ОСОБА_4 не бере участь у освітньому процесі сина ОСОБА_6 , не відвідує шкільні заходи, свята, батьківські збори, не підтримує зв`язок з класним керівником та вчителями. ОСОБА_4 не бере участі у витратах на шкільне навчання сина. ОСОБА_1 постійно цікавиться навчанням, розвитком, здоров`ям та успіхами сина ОСОБА_6 ОСОБА_1 бере участь у освітньому процесі сина, відвідує батьківські сесії та збори, усі шкільні та позашкільні заходи та свята, батьківські збори, зацікавлений у результативності навчання дитини, забезпечує зворотний зв`язок з вчителями щодо знань, умінь та навичок , отриманих в школі, щоденно підтримує зв`язок з класним керівником, вчителями як по телефону так і під час особистих зустрічей з керівництвом Гімназії. ОСОБА_1 оплачує рахунки на навчання та харчування сина. Динаміки успішності навчання ОСОБА_6 у Гімназії протягом всього періоду навчання позитивна. Значно підвищилися результати навчання з алгебри та геометрії, хімії та фізики, української мови. ОСОБА_6 цілеспрямований та вмотивований учень, відповідально ставиться до доручень, комунікативний, має високий рівень соціальних навичок, користується повагою серед однолітків (а.с. 121).

Відповідно до квитанцій від 07.09.2019, 01.10.2019, 01.11.2019 позивачем з вересня по листопад 2019 року здійснювалися перекази коштів на утримання дочки ОСОБА_7 (а.с.122-124).

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У відповідності до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно із висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії №23 від 11.12.2019) № 103/11239/41/3 від 18 грудня 2019 року комісією було встановлено, що батьки дитини ОСОБА_6 - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 2013 році, хоча стосунки між ними припинилися раніше. З травня 2018 року неповнолітній ОСОБА_6 постійно проживає з батьком, який самостійно займається його вихованням та утриманням. На даний час батько та син проживають за адресою: АДРЕСА_1. В квартирі створено належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Мати дитини, ОСОБА_4 , з сином не проживає, з травня 2018 року вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться його життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку сина, матеріально не допомагає. Неповнолітній ОСОБА_6 , 2004 р.н., на засіданні Комісії підтримав заяву батька про позбавлення батьківських прав матері та підтвердив, що мати з ним не спілкується, не цікавиться його життям, навчанням, не займається його вихованням та утриманням. На засідання Комісії була присутня мати дитини ОСОБА_4 , яка заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , але будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні та утриманні сина не надала. Враховуючи рекомендації Комісії, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що вона ухилилася від виховання та утримання дитини.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3, частиною другою статті 27 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 18 Конвенції про права дитини держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Положеннями ст. 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей.

Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини, найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках.

На підставі вищевикладеного, оцінюючі надані суду письмові докази, убачається, що відповідач ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо ухиляється від виховання та утримання дитини, не виявляє бажання щодо виконання батьківських обов`язків, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та її подальшої долі, що свідчить про її нехтування покладеними на неї правами та обов`язками по вихованню та утриманню власної дитини.

ОСОБА_4 протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його навчанням та не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення.

При вирішенні справи суд приходить висновку, що таким негативним впливом збоку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема.

Суд критично ставиться до доводів сторони відповідача щодо здійснення психологічного та іншого тиску на ОСОБА_4 збоку батька дітей - ОСОБА_1 , а також перешкоджання ОСОБА_4 у виконанні нею батьківських обов`язків, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин стороною відповідача не надано.

Згідно із вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Положення ст. 166 Сімейного кодексу України передбачають такі правові наслідки позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу сторони відповідача на положення ст. 169 Сімейного кодексу України, відповідно до якої мати позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни її поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 768,40 грн, який був ним сплачений при зверненні до суду з даним позовом.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 36, 51, 104, 105, 112, 150, 164 Сімейного кодексу України, ст. 65 Цивільного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 141, 142, 209, 210, 223, 247, 265, 280, 281, 282, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (02094, м. Київ, вул. Краківська, буд. 20), про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянку України, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст рішення суду складено 03 липня 2020 року.

Суддя: