Постанова

Іменем України

11 червня 2020 року

місто Київ

справа № 644/598/18

провадження № 61-16718св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Роганська селищна територіальна громада Харківського району Харківської області,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - Харківська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 31 липня 2019 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Маміної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у січні 2018 року звернулася до суду з позовом до Роганської селищної територіальної громади Харківського району Харківської області про визнання права власності на самочинне будівництво.

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що 21 травня 2005 року між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 укладено два договори: договір № 1290 купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :00:002:0011; договір № 1287 купівлі-продажу недобудованого житлового будинку, не закінченого будівництвом готовністю 22 % з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_2 . Відповідно до рішення Харківської міської ради Харківської області від 24 квітня 2013 року № 271 змінено та впорядковано адреси об`єктів нерухомого майна на території, що включена у межі міста Харкова, згідно з яким назва вулиці та номер будинку « АДРЕСА_2 » отримала назву « АДРЕСА_2».

ОСОБА_1 протягом 2006-2009 років самочинно, господарським способом ведення будівництва, без отримання відповідного на те дозволу, виконувалися будівельні та, одночасно, проектні роботи під керівництвом та наглядом архітектора проекту Безуглого В. Г., ліцензія АБ від 25 квітня 2005 року № 108089. У серпні-вересні 2009 року всі будівельні роботи на об`єкті (двоповерховому одноквартирному житловому будинку, код об`єкта 1110.2, категорія складності ІІ), загальною площею 390, 60 кв. м, виконані. Позивач тричі намагалася, шляхом надання до відповідних органів (Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області) декларацій про готовність об`єкта до експлуатації, здати зазначений будинок у експлуатацію, але отримала відмови через ті обставини, що площа будинку перевищує 300, 00 кв. м.

У зв`язку із наведеним просила визнати за нею право власності на самочинно побудований житловий будинок АДРЕСА_4 , загальною площею 390, 60 кв. м.

Стислий виклад позиції відповідача

Роганська селищна територіальна громада Харківського району Харківської області не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Роганської селищної територіальної громади Харківського району Харківської області про визнання права власності на самочинне будівництво задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 390, 60 кв. м, житловою площею 224, 80 кв. м, за адресою: АДРЕСА_4 .

Суд першої інстанції вважав позовні вимоги обґрунтованими, такими, що підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами та не спростовані відповідачем.

Постановою Харківського апеляційного суду від 31 липня 2019 року задоволено апеляційну скаргу Харківської міської ради, яка не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Роганської селищної територіальної громади Харківського району Харківської області про визнання права власності на самочинне будівництво відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , дійшов висновку, що позов подано до неналежного відповідача. Апеляційний суд зазначив, що на час звернення позивача до суду Роганська селищна територіальна громада Харківського району Харківської області не мала відношення до земельної ділянки позивача та спірного житлового будинку, оскільки зазначена територія була включена до складу адміністративних меж міста Харкова. Позивачем визначено неналежного відповідача у справі. Харківська міська рада, яка є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідні територіальні громади та здійснює від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, не була залучена до участі у справі. Крім того, апеляційний суд зробив висновок, що до участі у справі не залучена й Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, до повноважень якої належить здійснення державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку у вересні 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року, вирішити питання розподілу судових витрат.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що апеляційний суд:

- відповідно до правил частини першої статті 352 ЦПК України не повинен був відкривати апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради, оскільки рішення у цій справі не стосується її прав та інтересів;

- порушив правила пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України, не навів в оскаржуваній постанові доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

- не врахував, що у справі створений штучний спір, у якому Роганська селищна територіальна громада Харківського району Харківської області є фіктивним відповідачем, оскільки спір про право фактично відсутній, проте у позасудовому порядку заявник позбавлена можливості оформити право власності на самочинне будівництво, у зв`язку з чим і звернулася до суду з позовом;

- зробивши висновок, що рішення у справі стосується прав та інтересів Харківської міської ради, мав можливість залучити Харківську міську раду як співвідповідача та продовжити розгляд справи.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX

(далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у 2018 році, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.

За частиною першою статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, за якими судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу недобудованого житлового будинку від 21 травня 2005 року (реєстровий запис від 21 травня 2005 року № 1287, приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Павлова Олена Олександрівна) належить незакінчений будівництвом готовністю 22 % будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_2 , та на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 04 травня 2006 року, серія ЯБ № 433767, вона є власником земельної ділянки, площею 0, 1900 га, розташованої в АДРЕСА_1 .

Зазначений будинок добудовано позивачем у серпні-вересні 2009 року. Будівництво здійснювалося без належного дозволу.

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», житловий будинок на АДРЕСА_4 літ. « А-1» є загальною площею 390, 60 кв. м, житловою площею 224, 80 кв. м.

З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації житлового будинку позивачем замовлено технічний висновок про стан будівельних конструкцій та інженерних мереж будинку.

Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку літ. «А-1» та господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 , виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАМ «АРДІ-КОНТУР» (державна ліцензія АВ від 04 грудня 2009 року № 490387), затвердженого директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАМ «АРДІ-КОНТУР» Калашник А. Д. 20 грудня 2011 року, стан будівельних конструкцій зазначеного будинку технічно нормальний (стан конструкцій І); будівлі відповідають вимогам надійності та безпечності в подальшій експлуатації; внутрішні інженерні мережі електро-, газо-, водопостачання та водовідведення знаходяться в задовільному технічному стані та відповідають вимогам надійності і безпечності в подальшій експлуатації.

Згідно з постановою Верховної Ради України від 06 вересня 2012 року

№ 5215-VI «Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області» до складу міста Харкова увійшли, зокрема, 33, 52 га земель Роганської селищної ради Харківського району.

З метою зміни та впорядкування адрес об`єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24 квітня 2013 року № 271 змінено та впорядковано адреси об`єктів нерухомого майна, зокрема на території, яка включена до меж міста Харкова в АДРЕСА_6 .

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення частини другої статті 331 ЦК України необхідно тлумачити у системному зв`язку з положеннями статті 182 цього Кодексу щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, які не передбачають винятків. За загальним правилом, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його до експлуатації в установленому законодавством порядку.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України

«Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що слугують умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Виходячи зі змісту статей 331, 375, 376, 380 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 376 ЦК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.

Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначила, що фактично спір відсутній, позов подано за штучно створеним спором із зазначенням фіктивного відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновків про порушення прав та інтересів Харківської міської ради, яка не брала участі у розгляді справи, як органу місцевого самоврядування, до повноважень якого належить контроль за додержанням законодавства та містобудівної документації при забудові території.

В оцінці доводів касаційної скарги про помилковість висновків апеляційного суду про пред`явлення позову до неналежного відповідача Верховний Суд врахував, що станом на 31 січня 2018 року (дата подання позову) об`єкт самочинного будівництва розташований у межах міста Харкова на АДРЕСА_4

Відповідно до підпункту 1 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належать делеговані повноваження, надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України

«Про регулювання містобудівної діяльності».

Для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд (стаття 10 Закону України

«Про архітектурну діяльність»).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Як встановлено апеляційним судом, рішенням Харківської міської ради від 23 вересня 2015 року № 1981/15 створено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (далі - Інспекція).

Інспекція відповідно до пункту 1.1 Положення про Інспекцію, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 20 листопада 2015 року № 7/15

(далі - Положення про Інспекцію), є самостійним виконавчим органом, який утворюється Харківською міською радою та діє на правах відділу.

Метою Інспекції є забезпечення додержання на території міста Харкова містобудівного законодавства України та запобігання його порушенням. Основним завданням Інспекції є здійснення відповідно до закону державного архітектурно-будівельного контролю, виконання дозвільних та реєстраційних функцій (пункти 2.1, 2.2 Положення про Інспекцію).

Відповідно до підпунктів 3.1.2, 3.1.4, 3.1.8 пункту 3.1 зазначеного Положення Інспекція відповідно до покладених на неї завдань: приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації на доопрацювання для усунення виявлених недоліків); здійснює державний архітектурно-будівельний контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації щодо об`єктів, розташованих у межах міста Харкова; бере участь у всіх господарських та цивільних судових справах однією із сторін в яких є Харківська міська рада в якості сторони або третьої особи у спорах щодо визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Зважаючи на наведені норми права, які були чинними на момент пред`явлення позову, а також враховуючи фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що належним відповідачем у справі є Харківська міська рада, до відання органу якої належить контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації щодо об`єктів, розташованих у межах міста Харкова.

Враховуючи, що на момент звернення до суду з позовом об`єкт самочинного будівництва знаходився у межах міста Харкова, то заявник з метою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта мала звертатися саме до Інспекції як повноважного органу на прийняття його в експлуатацію.

Доводи заявника про те, що апеляційний суд мав залучити до участі у справі Харківську міську раду та продовжити розгляд справи відхилені Верховним Судом, оскільки відповідно до правил статті 51 ЦПК України апеляційний суд не наділений повноваженнями на залучення до участі у справі відповідача на стадії апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Верховний Суд наголошує, що у порядку цивільного судочинства підлягають вирішенню спори про порушені, невизнані або оспорювані прави, свободи чи інтереси осіб. За відсутності дійсного реального цивільно-правового спору між сторонами справи такий позов особи, пред`явлений до іншої особи, яка не є належним відповідачем, задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Зважаючи на наведене, встановивши фактичні обставини, суд апеляційної інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами.

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник