Дата документу 18.06.2020
Справа № 937/1921/20
Провадження № 2/937/1617/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: Іваненко О.В.,
за участю секретаря: Прозорової Т.О.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Юров Володимир Петрович до Військової частини № НОМЕР_1 Міністерства оборони України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
за участю сторін:
представника позивача адвоката Юрова В.П.,
представника відповідача Яценко Ю.М.,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Юров В.П. звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини № НОМЕР_1 Міністерства оборони України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 05 вересня 2011 року він був прийнятий на роботу до військової частини НОМЕР_2 на посаду сторожа команди сторожової охорони. В послідуючому в/ч НОМЕР_2 було ліквідовано, в зв`язку з чим його було прийнято на роботу до військової частини НОМЕР_1 на посаду сторожа сторожової охорони. На початку січня 2018 року йому було повідомлено, що його з 31.12.2017 року звільнено з посади охоронника та переведено до квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя. Дане звільнення відбувалося без його згоди та безпосередньо КЕВ. Вважаючи вищевказаний наказ про звільнення шляхом переведення незаконним він подав до Мелітопольського міськрайонного суду позов до військової частини НОМЕР_1 МО України, третя особа: квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 21.05.2019 року було визнано незаконним та скасовано наказ тво. командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 (по стройовій частині) №183 від 29 грудня 2017 року в частині звільнення сторожа сторожової охорони ОСОБА_1 та поновлено його на посаді сторожа сторожової охорони військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з 31 грудня 2017 року. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2018 року по день ухвалення даного рішення, 21 травня 2019 року, в сумі 69727гривень 95копійок з відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством. На виконання рішення суду першої інстанції відповідачем по справі було поновлено його на роботі та сплачено через декілька днів після його ухвалення рішення 21.05.2019 року суму в розмірі мінімальної заробітної плати, а залишкова сума з відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, у розмірі 52802,89 грн. тільки 24.01.2020 року. Враховуючи зазначене, він вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дня ухвалення рішення, тобто з 22 травня 2019 року по день фактичної оплати - 24 січня 2020 року, оскільки відповідача не хвилювало, за які кошти він весь цей час існує, і таким чином вважає відновити справедливість за його незаконне звільнення. Таким чином він вважає, що сума середнього заробітку, що підлягає стягненню становить за період з наступного дня після ухвалення рішення по справі, тобто з 22.05.2019 року та по день фактичної її виплати - 24.01.2020 роки, та становить 35975,58 грн. Тому він просить суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.05.2019 року по день фактичного розрахунку 24.01.2020 року в розмірі 35975,58грн., з відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством.
В судовому засідання представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, оскільки він обґрунтований та підтверджений належними доказами.
В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, та згідно наданого відзиву пояснила, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 21.05.2019 року було визнано незаконним та скасовано наказ ТВО командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 (по стройовій частині) №183 від 29 грудня 2017 року в частині звільнення сторожа сторожової охорони ОСОБА_1 та поновлено на посаді сторожа сторожової охорони військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з 31 грудня 2017 року. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2018 року по день ухвалення даного рішення, 21 травня 2019 року, в сумі 69 727гривень 95копійок з відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством. Військовою частиною НОМЕР_1 було негайно виконано рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. 27 листопада 2019 року Постановою Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення. 17.12.2019 року за вхідним №24456, Постанова Запорізького апеляційного суду від 27.11.2019 року по справі №320/291/19 надійшла до військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з тим, що Постанова Запорізького апеляційного суду від 27.11.2019 року надійшла на при кінці року, тому кошти на рахунках ДКСУ м. Новомосковськ були відсутні, військова частини НОМЕР_1 не є розпорядником бюджетних коштів, тому військовою частиною НОМЕР_1 була сформована та подана додаткова заявка до довольного органу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України м. Київ і профінансовано лише 20.01.2020 року. Виходячи з вище викладеного зазначає, що командування військової частини НОМЕР_1 , під час організації та проведення заходів повсякденної життєдіяльності військ суворо дотримується вимог Законів України, та інших нормативно - правових актів щодо соціального та правового захисту військовослужбовців та працівників Збройних Сил України. Тому просить суд відмовити у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в повному обсязі.
Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено в судовому засіданні, 05.09.2011 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до військової частини НОМЕР_2 на посаду сторожа команди сторожової охорони. В послідуючому в/ч НОМЕР_2 було ліквідовано, в зв`язку з чим ОСОБА_1 було прийнято на роботу до військової частини НОМЕР_1 на посаду сторожа сторожової охорони (а.с.27).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 183 від 29 грудня 2017 року, ОСОБА_1 був звільнений з 31 грудня 2017 року у зв`язку з переведенням до квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя ст. 36 п. 5 КЗпП України (а.с.29-30).
Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду №320/291/19 від 21.05.2019 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Юров Володимир Петрович, до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано незаконним та скасувано наказ тво. командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 (по стройовій частині) №183 від 29 грудня 2017 року в частині звільнення сторожа сторожової охорони ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді сторожа сторожової охорони військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з 31 грудня 2017 року. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (юридична адреса: 51272, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт Черкаське, код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівка Приазовського району Запорізької області, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання якого : АДРЕСА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2018 року по день ухвалення даного рішення, 21 травня 2019 року, в сумі 69 727 (шістдесят дев`ять тисяч сімсот двадцять сім) гривень 95 (дев`яносто п`ять) копійок з відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством. Вищевказане рішення постановою Запорізького апеляційного суду від 27.11.2019 року було залишено без змін (а.с.33-39).
Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Судом згідно матеріалів справи встановлено, що на виконання рішення суду першої інстанції №320/291/19 від 21.05.2019 року відповідачем по справі було поновлено ОСОБА_1 на роботі та сплачено сума в розмірі мінімальної заробітної плати.
Судом згідно наданої виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 28.02.2020 року щодо надходжень по картці Приватбанку на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_5 було встановлено, що від військової частини НОМЕР_1 МОУ 24.01.2020 року було перераховано залишкову суму заробітної плати з відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів позивачу у сумі 52802,89 грн. Таким чином фактичний розрахунок був проведений 24.01.2020 року (а.с.5).
Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно з ч.1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100, абзаців 3. 4 п. 2 розділу II, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня. середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу гг. 4 цього Порядку.
Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, визначено: „п.8. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку).
При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року № 21-395а13.
Так рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 21.05.2019 року по справі № 320/291/19 було встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на посаді сторожа становить 202,11грн.
Згідно наданого позивачем розрахунку з урахуванням робочого графіка підприємства: сутки через троє, що в свою чергу згідно відпрацьованих годин складає повноцінний робочий тиждень, сума середнього заробітку за період з наступного дня після ухвалення рішення по справі, тобто з 22.05.2019 року та по день фактичної її виплати - 24.01.2020 роки, становить 35975,58 грн. (202,11 грн. х 178 робочі дні). З цієї суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають відрахуванню суми податків і обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством.
Відзив відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не обґрунтований та не доведений належними доказами.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що повний розрахунок по заробітній платі був проведений із порушенням встановлених строків, сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати на даний час не погашена, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 840грн.80 коп.
02 квітня 2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року №540-IХ (далі Закон №540-IХ).
За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закону №540-IХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 211, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 625 ЦК України, ст.ст. 115 119 КЗпП України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Юров Володимир Петрович до Військової частини № НОМЕР_1 Міністерства оборони України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_4 ) який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.05.2019 року по день фактичного розрахунку 24.01.2020 року в розмірі 35975,58грн. (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять грн. п`ятдесят вісім коп.), з відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського
міськрайонного суду О. В. Іваненко