27.05.2020 року Провадження №2/425/350/20
Справа №425/944/20
Рубіжанський міський суд Луганської області в складі головуючого судді Овчаренко О.Л., за участі секретаря Гайворонської І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рубіжному в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . В зазначеній квартирі з її згоди проживав та був зареєстрований відповідач, тобто набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідач не був та не є її, позивача членом сім`ї. Відповідач з грудня 2018 року за вказаною адресою не проживає, але добровільно не бажає знятися з реєстраційного обліку у квартирі. Реєстрація відповідача у належній їй, позивачу на праві власності квартирі в праві користування та розпорядження цим майном.
02 квітня 2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду.
В судове засідання позивач не з`явилась, надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов відповідач не надав, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.07.2013, посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Луганської області Івановою О.В., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5563112 від 02.07.2013.
Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області № 3795 від 18.03.2020 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, станом на 18.03.2020 в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований в якості наймача відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З акту про встановлення фактичного місця проживання від 13.03.2020, складеного в присутності сусідів позивача та засвідченого адміністратором Центру надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області Стародубцевою Н.А. вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не проживає з грудня 2018 року по теперішній час. Таким чином, судом встановлено, що відповідач зі згоди позивача як власника квартири був в ній зареєстрований в якості наймача і набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Позивач та відповідач спільно не проживають, спільним побутом не пов`язані, не ведуть спільне господарство, відповідач не є членом сім`ї позивача, з грудня 2018 року в квартирі не проживає. Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано, як і доказів щодо збереження за ним права користування жилим приміщенням.
У відповідності зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власник має право володіння, користування і розпорядження своїм майном.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
У відповідності до ч.ч. 1,4 ст. 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
В свою чергу, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
При цьому, як зазначено у ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку про те, що позивач як власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а право користування відповідача чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Відповідно позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.Л. Овчаренко