04.06.2020 Єдиний унікальний номер 205/1463/18
Єдиний унікальний номер судової справи 205/1463/18
Номер провадження 2/205/868/20
РІШЕННЯ

іменем України

04 червня 2020 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Олійник В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу № 205/1463/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.Просить визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 ; поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину автомобіля марки HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та визнання права власності за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину автомобіля марки HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі (а.с. 24).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки HYUNDAI, модель TUCSON, тип - ЛЕГКОВИЙ- УНІВЕРСАЛ -В, номер шасі VIN - НОМЕР_3 , рік випуску 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1975 , який належить ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 25).

В свою чергу, 10 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , шляхом визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності по 1/6 частини квартири за кожним.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено (а.с. 136).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено (а.с. 153).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 первісні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення, зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування від 21 червня 1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І., зареєстрованого за реєстровим номером 5974.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, 8).

26 червня 2003 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1524, придбала у ОСОБА_5 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 за 4 624,67 грн., які сплатила ОСОБА_5 повністю при підписанні Договору (а.с. 134).

26 червня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1527, ОСОБА_1 продала належне їй домоволодіння АДРЕСА_2 . Згідно п. 5 цього Договору купівлі-продажу домоволодіння, продаж був здійснений за 8 137,00 грн., які ОСОБА_1 одержала від ОСОБА_6 повністю до підписання цього Договору (а.с. 113).

Зазначені обставини також знайшли своє підтвердження у судовому засіданні у поясненнях свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Продаж домоволодіння АДРЕСА_2 та купівля спірної 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 відбулися в один день, у одного нотаріуса. Розмір коштів, отриманих від продажу домоволодіння перевищує на 3 513,00 грн. вартості придбаної 1/3 частини квартири.

Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно, набуте кожним з них до шлюбу; майно, набуте ним, нею за час шлюбу але на підставі договору дарування або спадкування; майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто; премії, винагороди, які він, вона одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала чоловікові, дружині, а також як відшкодування, завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Оскільки, як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто, якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення в суді.

Судом встановлено, що 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , була придбана ОСОБА_1 за кошти, отримані від продажу майна, а саме домоволодіння АДРЕСА_2 , що перебувало у особистій власності ОСОБА_1 , у зв`язку з чим зазначена частина квартири не може бути об`єктом спільного майна подружжя.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , шляхом визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності по 1/6 частини квартири за кожним не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - автомобіля марки HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , суд виходить з наступного.

За період шлюбу та за спільні кошти подружжям ОСОБА_9 було придбано транспортний засіб марки HYUNDAI, модель TUCSON, тип - ЛЕГКОВИЙ- УНІВЕРСАЛ -В, номер шасі (кузов, рама) - VIN - НОМЕР_3 , рік випуску 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1975, який зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 13 червня 2009 року, зареєстрований Дніпропетровським ВРЕР-1 ДАЇ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 10-11).

Ч. 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що транспортний засіб марки HYUNDAI, модель TUCSON, тип - ЛЕГКОВИЙ- УНІВЕРСАЛ -В, номер шасі (кузов, рама) - VIN - НОМЕР_3 , рік випуску 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , набутий під час шлюбу, у відповідності до положень ст. 60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Будь-яких домовленостей між сторонами судом встановлено не було, а тому їх частки у спірному майні складають по Ѕ частки.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.

Таким чином, суд приходить до висновку, що часткиспільно нажитого майна подружжя є рівними.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, було роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у них на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правові позиції Верховного Суду України від 01 липня 2015 року, 25 листопада 2015 року, 12 жовтня 2016 року).

Посилання ОСОБА_2 , що спірний автомобіль марки HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був придбаний за особисті грошові кошти та для особистих потреб, суд до уваги не приймає, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив, що з метою придбання зазначеного транспортного засобу ним було оформлено кредитний договір, відповідно до умов якого його дружина ОСОБА_1 виступила як поручитель. Зазначені обставини підтвердила в судовому засіданні ОСОБА_1 .

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності - автомобіля марки HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст.ст. 2, 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_5 .

Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом визнання за ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_5 , права власності на Ѕ частину автомобіля марки HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та визнання права власності за ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_4 , права власності на Ѕ частину автомобіля марки HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , шляхом визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності по 1/6 частини квартири за кожним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_5 , судові витрати у розмірі 8 809,91 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 червня 2020 року.

Суддя Н.Г. Остапенко