Дата документу 16.06.2020 Справа № 317/541/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/541/20 Головуючий у 1 інстанції: Сакоян Д.І.
Провадження № 22-ц/807/2106/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області.

В обґрунтування вимог зазначив, що з 2012 року він та його сім`я постійно проживають в Україні. Йому та його батькам були видані посвідки на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства.

В 2012 році, отримавши в Управлінні Державної міграційної службі України посвідку на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства, він не звернув уваги на те, що його прізвище вказане з помилкою - « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_2 ».

Вказану помилку він виявив, коли його матір звернулась за обміном своєї посвідки, та звернувся із заявою до Управління Державної міграційної служби України, проте отримав відмову та отримав відмову.

Встановлення факту дасть йому змогу виправити помилку в написанні прізвища не тільки в посвідці, а також в офіційних документах, які виготовлялись після її отримання.

На підставі зазначеного просив встановити факт, що має юридичне значення, що в посвідці на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії НОМЕР_1 № від 23 червня 2012 року помилково вказано прізвище ОСОБА_1 замість ОСОБА_1 .

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2020 року в задоволенні заяві відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не дослідження судом наданих ним доказів, не з`ясування змісту вимог, неврахування індивідуального характеру юридичного факту, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що особисті дані заявника до посвідки було внесено відповідно до наданих до управління документів та поданої ним заяви, помилки при оформленні посвідки допущено не було.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що в оформленій ОСОБА_1 посвідці була допущена помилка, за наявності помилки у посвідці вона підлягає обміну у встановленому законом порядку, рішення відповідного органу про відмову в обміні може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Перелік підвідомчих суду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у частині першій статті 315 ЦПК України. Встановлення факту допущення помилки в документі до цього переліку не віднесено.

Разом з тим згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідності до паспорта № 53 1162011 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Російської Федерації.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 23 червня 2012 року ОСОБА_1 видано посвідку на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії ЗП № 14227 (а.с.4).

Відповідно до пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», обмін посвідки здійснюється у разі:

1) зміни інформації, внесеної до посвідки;

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) закінчення строку дії посвідки;

4) непридатності посвідки для подальшого використання;

5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства.

Отже, вищевказаний порядок містить встановлену процедуру обміну посвідки у разі виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки.

Аналогічний механізм був визначений у Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №251 від 28.03.2012. Так, обмін посвідки здійснювався у разі установлення розбіжностей у записах (невідповідності внесених до посвідки записів записам в інших документах) (п.п. 2 п. 14 Порядку).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за наявності помилки у посвідці вона підлягає обміну у встановленому законом порядку. Уповноважені на те органи наділені відповідними дискреційними повноваженнями і суд не може підміняти собою такі органи. При цьому, рішення відповідного органа про відмову в обміні посвідки може бути оскаржене у судовому порядку.

Отже, суд першої інстанції вірно виходив з того, що чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення допущення помилки у посвідці на постійне проживання.

В той же час суд першої інстанції визначився по суті заяви ОСОБА_1 , встановивши відсутність допущення помилки та залишивши заяву без задоволення.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вирішення таких питань віднесено до компетенції відповідного органу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, чия відмова в обміні посвідки може бути оскаржена за до адміністративного суду, до повноважень якого належить, в тому числі, перевірка законності й обґрунтованості відмови заінтересованої особи та оцінка наданих їй документів, як доказів.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII »Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2020 року у цій справі скасувати, провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складений 18 червня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова