ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/958/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2020 р. Дарницький районний суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Долі М.А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Пестич Лариса Василівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_1 , звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Пестич Л.В., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просила суд:

-Визнати причини пропущення строку для звернення до суду за захистом права ОСОБА_2 з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння поважними.

-Поновити пропущений з поважних причин строк для звернення до суду за захистом права ОСОБА_2 щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, рахувати починаючи з 26.07.2017 року.

-Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_6 Ѕ частку квартири за АДРЕСА_1 на користь позивача ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 з 10.06.1995 року. Під час перебування у шлюбі, 08 травня 1996 року ними було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу, відповідно до рішення Харківського районного суду м. Києва від 15 лютого 1999 року за ОСОБА_7 було визнано право власності на Ѕ частину вищевказаної квартири. Зазначила, що вона тривалий час мешкала в Державі Ізраїль, до липня 2017 року їй не було відомо про те, що заочним рішенням її було позбавлено права на частку в квартирі АДРЕСА_1 , а в її квартирі проживають чужі люди. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_7 . Однак на підставі договору дарування від 22.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В., ОСОБА_4 подарувала вказану квартиру ОСОБА_3 . Оскільки майно вибуло з володіння власника не з її волі, просила суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на її користь Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 . Поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 26.09.2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

30.12.2019 року до суду надійшов відзив, поданий представником відповідача - адвокатом Семашко Д.М., в якому просив прийняти заяву про застосування строків позовної давності, позовну заяву залишити без розгляду, винести рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Пестич Л.В., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 3 300 грн. У відзиві зазначено про те, що позивач пропустила строк звернення до суду, а обгрунтування представником позивача про поновлення є надуманими та не підтвердженими жодним доказом. Натомість з рішення Дарницького районного суду м. Києва вді 10.04.2013 року у справі № 2-1702/12 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Юрченко В.В., ОСОБА_8 , Служба у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві, про витребування майна з чужого незаконного володіння, вбачається, що представником позивача ОСОБА_7 у вказаній справі був ОСОБА_1 , котрий знав про те, що Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 вибула з незаконного володіння ОСОБА_2 . З огляду на виклад позовної заяви вбачається, що позивач в даній квартирі не проживала, зареєстрована не була, комунальні послуги за користування квартирою не сплачувала, не проживає на території України та впродовж двадцяти років не цікавилася своєю власністю. Наголосив, що позивачу було відомо це у 2007 році про відчуження майна, а саме по справі № 2-251/07 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , треті особи: ГУЮ у м. Кивєі, приватний нотаріус Криворучко В.П., приватний нотаріус Ганучу З.М., відділу ВГІРФО Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними, визнанян права власності на квартиру та скасування реєстрації, оскільки позивача ОСОБА_2 повідомляли про час і місце розгляду справи через засоби масової інформації - газету «Урядовий кур`єр». Наполягав на тому, що укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири, який був укладений 26.01.2009 року, та договір дарування були законними, оскільки на той час саме ОСОБА_4 являлася законним власником вказаної квартири.

Разом з відзивом представником відповідача до суду подана заява про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2020 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання повторно не прибув, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні, однак доказів поважності причини неявки до суду не подав. Враховуючи зазначене, суд ухвалив розглядати справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Треті особи також у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін у справі, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.05.1996 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а. с. 13 - 14).

15.02.1999 року рішенням Харківського районного суду м. Києва в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_7 було визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана ОСОБА_2 (а. с. 15 - 16).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 2-251/07 від 22.11.2007 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , треті особи: ГУЮ у м. Кивєі, приватний нотаріус Криворучко В.П., приватний нотаріус Ганучу З.М., відділу ВГІРФО Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, визнано недійсними: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19.04.1995 р. між ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 01.02.1996 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 08.05.1996 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 (а. с. 23 - 28).

26.01.2009 року ОСОБА_8 уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 (а. с. 68 - 69).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2010 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2007 року скасоване (а. с. 30 - 32).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.06.2012 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2010 року залишено без змін (а. с. 33 - 35).

22.03.2013 року ОСОБА_4 уклала договір дарування квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 (а. с. 43 - 46).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.10.2013 року скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.04.2013 року, яким було відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та ухвалено нове рішення, яким витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_7 (а. с. 18 - 22, 36 - 39).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2013 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 30.10.2013 року залишено без змін (а. с. 40 - 42).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 753/1001/15-ц від 24.12.2015 р. витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальноюплощею 51,1 м2, жилою площею 30,7 м2на користь ОСОБА_7 . Вказаним рішенням встановлено, що квартира АДРЕСА_1 вибула із власності ОСОБА_7 не за його волею, а іншим шляхом, що було встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, при цьому ОСОБА_4 до винесення рішення відчужила її на користь ОСОБА_3 , тому позивач має законне право витребувати у ОСОБА_3 , яка володіє даним майном на теперішній час (а. с. 110 - 112).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.08.2016 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.12.2015 року залишено без змін (а. с. 113 - 115).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На даний час згідно інформаційної довідки з державного реєстру нерухомого майна від 19.07.2019 року Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 , а інша Ѕ частина квартири - ОСОБА_3 (а. с. 47 - 48).

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з даним позовом представник позивача посилається на те, що Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 вибула із її власності без її відома та від незалежних від неї причин, про те, що її права були порушені вона дізналася лише 26.07.2017 року, коли отримала рішення суду.

Згідно з приписами частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 вибула з власності позивача на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, волі на таке вибуття у неї не було. Установлення цього факту є достатнім для того, щоб у позивача виникли правові підстави для витребування частки квартири в порядку статті 388 ЦК України.

З урахуванням зазначеного суд вважає наявними порушення прав власності ОСОБА_2 та правових підстав для звернення останньої до суду з цим позовом.

Однак представником відповідача подана до суду заява про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тривалість якого становить 3 роки (ст. 257 ЦК України).

За нормами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідаласяабо повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Порівняльний аналіз слів «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїхмайнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Представник позивача стверджує про те, що позовна давність у цій справі має обчислюватись з 26.07.2017 року, тобто з часу коли позивач отримала рішення суду, однак жодних доказів на підтвердження зазначених обставин представником позивача не надано.

Натомість представник відповідача посилається на те, що позивачу було відомо ще в 2007 році про відчуження майна, а саме після винесення судом рішення у справі № 2-251/07, яким визнано недійсними договори купівлі-продажу квартири.

Суд вважає, що оскільки право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 було порушено в момент її вибуття з права приватної власності у володіння іншої особи ще у 2007 році на підставі рішення суду від 22.11.2007 року, одним із відповідачів у якій була саме ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлялася про судові засідання, а позивач як власник майна зобов`язана знати про стан своїх майнових прав та утримувати свою власність, то і початок перебігу позовної давності для позову слід рахувати саме з цього часу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях по справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголосив, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили достовірність і повноту із плином часу.

Згідно ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У разі якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, жодних доказів на підтвердження поважності його пропуску суду не надано, тому суд вважає у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна відмовити.

Відповідоно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, то і понесені нею витрати не відшкодовуються відповідачем.

Разом з тим, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3 300 грн., що підвтверджуються актом виконаних робіт та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 876 від 18.12.2019 р.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 158, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст. ст. 256, 257, 261, 267, 321, 388 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 300 грн.

Позивач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа приватний нотаріус Пестич Лариса Василівна, АДРЕСА_5 .

Третя особа ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлено 16.06.2020 року.