Справа № 211/7361/19
Провадження № 2/211/620/20
22 червня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Середньої Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Зайцевої А.М.,
позивача - ОСОБА_1 ,
у відсутність - відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи - Виконкому Довгинцівської районної в місті ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом та просила усунути їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, визнавши відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки відповідач не мешкає за вказаною адресою з 06 липня 2016, особистих його речей в помешканнні не має, за комунальні послуги не сплачує, що матеріально обтяжує її як основного наймача житла.
Ухвалою суду від 27 грудня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Протокольною ухвалою від 22 червня 2020 року в порядку частини 5 статті 259 ЦПК України, суд згідно вимог статті 280 ЦПК України ухвалив справу розглянути в порядку заочного розгляду справи на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримала з підстав, викладених в заяві. Суду пояснила, що відповідач по справі є її сином. Крім нього, в помешканні також зареєстровані її чоловік, донька та інший син, однак останній хоч і не проживає за адресою реєстрації, допомагає в сплаті платежів за комунальні послуги. Володя перестав на телефонні дзвінки відповідати, з 2016 року перестав приходить до них, де живе, вона не знає, він одружився та має родину, однак з нею не спілкується.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому частинами 7, 11 статті 128 ЦПК України, відзиву не подав.
Представник третьої особи Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради в судове засідання не з`явився, письмових пояснень до суду не надав.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона сусідка позивачки, вони живуть в одному під`їзді - вона на п`ятому поверсі, позивачка з родиною на другому поверсі. Де живе відповідач, вона не знає, бачила його років зо два тому на вулиці. В квартирі він не проживає близько пяти років. Особисті речі свої він забрав. Щоб він приходив до ОСОБА_1 вона не бачила, сварок щодо перешкод в проживанні в квартирі йому ніхто не вчиняв, чому не спілкується відповідач з родиною, їй не відомо.
Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що знає позивачку вже 35 років, вони живуть на одній площадці, на якій розташовано 4 квартири. В помешканні ОСОБА_1 проживають крім неї її донька ОСОБА_5 , чоловік ОСОБА_6 та матір. Відповідача ОСОБА_7 вона знає змалку, однак років 5 його не бачить у батьків, де він проживає, їй не відомо, але в квартирі ОСОБА_8 він не проживає точно. У них квартира трикімнатна, тому чи є його речі в квартирі, їй не відомо. Вона якось спитала за сина, позивачка сказала, що ОСОБА_9 забрав речі та пішов.
Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Як встановлено судом, на підставі ордеру на жилу площу та згідно рішення Виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 15 липня 2009 р. № 347, позивач є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8 - копія рішення).
У вказаному житловому приміщенні згідно довідки Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби № 17 від 19.11.2019 зареєстрований також відповідач ОСОБА_2 (а.с. 9 - довідка), який з 06 липня 2016 року не проживає за даною адресою, що підтверджується актом з місця проживання від 13.10.2019 р. (а.с. 10), підписаний мешканцями квартир АДРЕСА_2 та підтверджений майстром за зам. директором ТзОВ «Комбінат благоустрою».
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.
Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.
Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що суд може у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Верховний Суд (постанова від 17 квітня 2019 року у справі № 135/165/17-ц) в оцінці обставин виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Отже, сторона, яка посилається на певні обставини на обґрунтування своїх вимог, зобов`язана навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності таких обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, враховуючи те, що відповідач, як член сім`ї наймача (згідно тексту позову - син), не проживає у житловому приміщенні без поважних причин понад строки, визначені статтею 71 ЖК України, а саме з липня 2016 року згідно даних акту, що підтверджується також показами свідків, допитаними в судовому засіданні, суд вважає можливим визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 317,319,391,405 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд ,-
позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП суду не відомий, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ), таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 22 червня 2020 року
Суддя Н.Г.Середня