ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5824/20 Справа № 204/8351/19 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у листопаді 2019 року звернулась до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів /а.с. 1-5/.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 02 лютого 2018 року вона придбала у відповідача водонагрівач PROMOTEC, модель GCVOL804415D07TR, серійний номер НОМЕР_1 , сплативши за нього 2 850 грн. Вказаний водонагрівач придбавався для особистого використання. Фактичний продаж (реалізація продукції) відбувалась поза межами торговельного або офісного приміщення продавця, а саме в квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач 02 лютого 2018 року доставив водонагрівач до квартири та повісив його на стіну з порушенням горизонталі (перекосом), після чого позивач оплатила відповідачу 2 850 грн. Після передачі відповідачу грошових коштів за водонагрівач, відповідач в свою чергу не надав їй жодного документу, який засвідчує факт укладання договору, зокрема розрахунковий документ встановленої форми. При розгляді Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи № 204/9199/18 між цими ж сторонами, з іншим предметом та підставами позову, відповідач заперечував факт продажу позивачу водонагрівача, посилаючись на відсутність у неї чеку. Відповідно рішення суду від 24 червня 2019 року по справі № 204/9199/18 судом встановлена наступна обставина: Таким чином, доводи відповідача, що він не укладав з позивачем догвоору купівлі-продажу спірного водонагрівача, судом до уваги не приймається та спростовується дослідженими письмовими доказами. Позивач через свого представника направляла відповідачу повідомлення про недійсність договору купівлі-продажу водонагрівача від 24 жовтня 2019 року, однак поштовий лист повернувся після закінчення строку зберігання, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом.

Просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь сплачені за товар кошти в сумі 2 850 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2020 року у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено в повному обсязі /а.с. 48-51/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду за своїм змістом не є результатом розгляду позову, так як взагалі не містить аналіз тих підстав, на які позивач посилалась аргументуючи свої позовні вимоги, суд фактично проігнорував ті підстави та ті норми, які зазначені в позові, та не надав жодного аналізу правовідносинам сторін в розрізі положень ч. 2 та ч. 6 ст. 12 ЗУ Про захист прав споживачів. Також судом було допущено порушення норм процесуального права, оскільки суд вийшов за межі позовних вимог, а саме давши оцінку підставам, які не були предметом спору та не заявлялись позивачем, а також було допущено порушення норм матеріального права, оскільки судом не було застосовано норми на які посилався позивач, як на підставу свого позову /а.с. 53-59/.

Відповідач по справі не скористався своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимогах в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, її представником не наведено жодної підстави для задоволення позову, обставини на які посилається позивач, позивачем та її представником в судовому засіданні не доведені, чим не виконання вимоги Закону.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 14 липня 2009 року ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець у АДРЕСА_2 , основний вид діяльності роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (а.с. 8).

Відповідно до гарантійного талану, заповненого відповідачем, 02 лютого 2018 року сторонами укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач купила у відповідача пристрій GCVOL804415D07TR. На гарантійному талоні міститься відбиток печатки ФРП ОСОБА_2 (а.с. 9). Заповнення гарантійного талону та проставлення на ньому печатки не заперечувалось відповідачем.

25 жовтня 2019 року адвокатом Харламовим Дмитром Вікторовичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 , направлено на адресу відповідача повідомлення від 24.10.2019 року про недійсність договору купівлі-продажу водонагрівача з вимогою повернення грошових коштів у розмірі 2 850 грн. (а.с. 10-12).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2019 року, яке набрало законної сили 20 серпня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошових коштів та моральної шкоди відмовлено в повному обсязі.

Колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з тексту рішення, суд першої інстанції зазначив, що суд враховує, що у матеріалах справи відсутні докази реалізації відповідачем товару неналежної якості. Не містить будь-яких зауважень щодо якості товару на гарантійному талоні, виданому позивачу відповідачем, однак, як вбачається зі змісту позову неналежна якість товару не були підставою звернення позивача з позовом. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вийшов за межі позову, у зв`язку з чим допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Згідно з ч. 1 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська в рамках цивільної справи №204/9199/18 було встановлено, що 02 лютого 2018 року між сторонами був укладений спірний договір купівлі-продажу, згідно з яким позивач купила у відповідача пристрій GCVOL804415D07TR, що підтверджується гарантійним талоном від 02 лютого 2018 року, заповнений відповідачем з проставленням його печатки (а.с. 14-18). Також, вказані обставини були встановлені рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2019 року у справі № 204/9199/18.

Таким чином, факт купівлі-продажу пристрою GCVOL804415D07TR та факт того, що між сторонами склались відносини за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця фізичної особи, доказуванню не підлягає.

За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до статей 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недодержання указаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності до ст. 215 цього Кодексу призводить до нікчемності правочину, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням.

Між тим, у відповідності із принципом диспозитивності, визначеним ст. 11 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач.

Позивач у своєму позові посилаючись на ч. 2 ст. 215 ЦК України та ст. 12 Закону України Про захист прав споживачів зазначила, що визнання правочину недійсним не вимагається, і покладається на споживача право лише повідомити про факт недійсності (нікчемності) продавця.

Частина 3 ст. 698 ЦК України передбачає, що до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договором, укладеним поза торговельними або офісними приміщеннями є договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця.

Підставою позову позивача є допущення відповідачем порушення вимог Закону України Про захист прав споживачів, у зв`язку з чим наступають наслідки передбачені ч. 6 ст. 12 Закону України Про захист прав споживачів, а саме повернення продавцем споживачеві одержаних коштів протягом тридцяти днів, з моменту одержання повідомлення про недійсність договору.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України Про захист прав споживачів у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов`язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків. Такий документ повинен містити інформацію про: 1) дату укладення договору; 2) найменування та місцезнаходження продавця (виконавця); 3) найменування продукції; 4) ціну; 5) строк виконання робіт (надання послуг); 6) інші істотні умови договору; 7) права та обов`язки сторін договору.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України Про захист прав споживачів якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. У разі ненадання документа (електронного документа) або підтвердження інформації споживач повідомляє продавця (виконавця) про недійсність договору. Продавець (виконавець) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повинен повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв`язку з поверненням продукції.

Позивач в своєму позові посилається на те, що відповідач при передачі позивачем йому грошових коштів за водонагрівач, що мало місце 02 лютого 2018 року в квартирі позивача, в свою чергу на надав позивачу жодного документу, який засвідчує факт укладання договору, зокрема розрахунковий документ встановленої форми, чим допустив порушення вимог Закону України Про захист прав споживачів, у зв`язку з чим наступають наслідки передбачені ч. 6 ст. 12 Закону України Про захист прав споживачів, а саме відповідач повинен повернути позивачу одержані кошти протягом тридцяти днів, з моменту одержання повідомлення про недійсність договору. 25 жовтня 2019 року адвокатом Харламовим Дмитром Вікторовичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 , направлено на адресу відповідача повідомлення від 24.10.2019 року про недійсність договору купівлі-продажу водонагрівача з вимогою повернення грошових коштів у розмірі 2 850 грн. (а.с. 10-12). Факт відправки підтверджується накладною №867 від 25.10.2019 року та описом вкладення до листа (а.с. 12). Однак поштовий лист повернувся після закінчення строку зберігання, що підтверджується копією конверту (а.с. 13).

Таким чином, позивач скористалась своїм правом передбаченим ч. 6 ст. 12 ЗУ Про захист прав споживачів, однак, відповідачем кошти повернуті не були.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, установлених цим кодексом.

Відповідачем, а ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні під час перегляду справи в апеляційному суді не надав будь-яких доказів на спростування того, що ним було дотримано вимоги ст. 12 ЗУ Про захист прав споживачів та при передачі позивачем йому коштів за водонагрівач ним було надано позивачу документ, який засвідчує факт здійснення правочину поза торгівельними або офісними приміщеннями, у зв`язку з чим такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для позивача, як споживача. Тому кошти передані позивачем відповідачу за водонагрівач підлягають поверненню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач допустив порушення вимог Закону України Про захист прав споживачів, у зв`язку з чим наступають наслідки передбачені ч. 6 ст. 12 Закону України Про захист прав споживачів, а саме відповідач повинен повернути позивачу одержані кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, встановивши, що суд першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про задоволення заявлених позовних вимог.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню апеляційний суд наводить розрахунок нового розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи задоволення заявлених позовних вимог колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачені за товар кошти в сумі 2 850 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров