ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м.Суми

Справа №579/533/19

Номер провадження 22-ц/816/1255/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 24 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Моргуна О.В., в приміщенні Кролевецького районного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 11 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги мотивує тим, що 06 серпня 2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляді на життя, в результаті чого в сім`ї виникають сварки. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Вважає, що сім`ю зберегти неможливо.

Посилаючись на вказані обставини, просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції у Сумській області від 06 серпня 2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 90; відновити її дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 .

Кролевецький районний суд Сумської області рішенням від 24 лютого 2020 року позов задовольнив.

Розірвав шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований 06 серпня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 90.

ОСОБА_1 відновив дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення, а провадження у справі закрити.

Зазначає, що судом першої інстанції всупереч положенням ст. 112 СК України не було з`ясовано та встановлено, що сторони від спільного шлюбу мають дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . А обставини того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, і те, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновленими, не підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Також в апеляційній скарзі посилається на положення ч. 1, 2 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, справу розглянути без її участі. Повністю погоджується з рішенням суду, шлюбні відносини поновлювати не збирається, на примирення не згодна. Зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітніх дітей.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для розірвання шлюбу відповідно до ст. 112 СК України.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що з 06 серпня 2011 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі (а. с. 10).

Від шлюбу мають дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 11-12).

При звернення до суду з даним позовом позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, у зв`язку з чим в сім`ї виникають сварки. Фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Вважає, що сім`ю зберегти неможливо.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що звернувшись до суду з вказаним позовом ще 25 березня 2019 року, позивач наполягала на його задоволенні. Так, в своїй заяві від 20 серпня 2019 року, вона, зокрема, просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а. с. 17).

Також у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що шлюбні відносини поновлювати не збирається, на примирення не згодна.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявності підстав для його розірвання.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, покладення в ухваленому рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, не можна визнати законним та обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 55, 56 СК України.

За таких обставин, враховуючи, що з часу звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом минуло більше 1 року та 2 місяців, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, відтак колегія суддів вважає збереження шлюбу неможливим.

Аргументи відповідача про можливість збереження сім`ї є необґрунтованими та недоведеними.

Та обставина, що сторони мають від шлюбу малолітніх дітей, не може бути основоположною в питанні збереження сім`ї з огляду на незгоду позивача продовжувати шлюбні стосунки.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 369; 374 ч.1 п.1; 375; 381; 382 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук