26.05.2020 Єдиний унікальний номер 205/4026/19
Провадження № 2/205/1393/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.

за участю секретаря Далакян Л.А.

за участю позивача ОСОБА_1 , адвоката Ведмєдєва В.Л.,

відповідачки ОСОБА_2 , адвоката Савко Д.Ю.,

представника третьої особи Нікіфорової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Орган опіки та піклування в особі Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у м.Дніпрі ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у м.Дніпрі ради про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 10 травня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 третя особа Орган опіки та піклування в особі Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 17 січня 1998 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Сторони мають малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які усиновлені на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06.08.2009 року.

Посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин, а також, наголошуючи на тому, що причиною розпаду родини є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри, що суперечить інтересам сторін.

Зазначив, що відповідач, зареєстрована за тією ж адресою, що і позивач та їх спільні діти, але фактично з кінця 2016 року проживає за невідомою йому адресою. Позивач ніколи не перешкоджав поверненню відповідача за місцем мешкання і не планує цього робити.

Після фактичного припинення шлюбних відносин у позивача та відповідача не виникало спору щодо місця проживання їх спільної дитини, але на початку 2019 року у Позивача виникла можливість для відвідання з дітьми курортів за межами України, але через небажання відповідача дати на це дозвіл це стало неможливим. Крім того в цьому році планувалось відправлення старшого сина ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за межі України з метою навчання строком до одного місяця але Відповідач повсякчас зволікає з наданням дозволу і для цього, у зв`язку із чим, у позивача виникла необхідність звернення до суду з даним позовом для захисту своїх прав, а також прав та законних інтересів своєї неповнолітньої дитини, оскільки не визначення в судовому порядку місця проживання неповнолітніх дітей Позивача та Відповідача ускладнює чи/або перешкоджає в реалізації його прав.

Зважаючи на викладене та на обґрунтування позову просить суд розірвати шлюб з відповідачем та визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ним.

Ухвалою суду від 13 травня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (том І а.с.36).

06 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 третя особа Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у м.Дніпрі ради про визначення місця проживання дітей, у якій просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із нею (том І а.с.167-169).

07 листопада 2019 року у судовому засіданні ОСОБА_2 заявила клопотання про призначення судової психологічної експертизи (том І а.с.222-224).

Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року призначено судову психологічну експертизу, у зв`язку із чим провадження у справу було зупинено (а.с.229-231).

Учасники справи про розгляд справи повідомлялись належним чином, у відповідності до вимог ст.ст.128-129 ЦПК України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник за договором адвокат Ведмедєв В.Л., первісний позов підтримали. Посилаючись на викладені у позові доводи та надані докази просив суд позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним - ОСОБА_2 та її представник за договором адвокат Савко Д.Ю., в судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримали. У задоволенні первісного позову просили відмовити.

Третя особа - Управління - служба у справах дітей Новокадацької районної у місті Дніпрі ради в особі свого представника за дорученням ОСОБА_6, у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримала та не заперечувала проти його задоволення.

Допитані в судовому засіданні діти : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суду пояснили наступне.

Старший син - ОСОБА_3 , пояснив, що дуже ображений на свою маму - ОСОБА_2 , не приймає від неї подарунків та будь-якої допомоги. Вважає, що через неї у батька труднощі через поділ майна, спір про яке вирішується в судовому порядку. Пам`ятає як мати знаходилась у нетверезому стані, що на його думку стало причиною розпаду їх родини. Зазначив, що бажає жити із батьком.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що вони засмучені тією обставиною, що їх мама пішла з родини та залишила їх. Хотіли б щоб батьки помирились, але розуміють, що це неможливо. Зазначили, що бажають проживати із батьком, та не заперечують проти того, щоб мама жила із ними.

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України, тому що підставою звернення позивачів як за первісним так із зустрічним позовом до суду є захист гарантованих ст.51 Конституції України особистих немайнових прав на батьківське виховання дитини.

Судом встановлено, що згідно актового запису №374, складеного 17 січня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради міста Дніпропетровська, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (том І а.с.11).

На підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 серпня 2009 року сторони усиновили малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том І а.с.12,13,14,15).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 втратили один до одного почуття взаємної поваги, любові, дружби та взаємодопомоги, проживають окремо протягом двох років, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не мають намірів щодо підтримання шлюбних відносин.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Отже, враховуючи викладене та доводи позовної заяви суд вважає, що сім`я сторін існує формально і розпалася остаточно, примирення сторін є не можливим, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку із чим, позовні вимоги в частині «розірвання шлюбу» підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визначення місця проживання дітей суд виходить із наступного.

Достовірно встановлено, що сторони є батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були усиновленими на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 серпня 2009 року.

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (том І а.с.16).

Неповнолітні діти також зареєстровані та проживають за вказаною вище адресою.

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2012 року (том І а.с.17,19).

Згідно акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання в чотирьохкімнатній квартирі задовільні, в квартирі зроблено ремонт, наявні всі необхідні меблі, побутова техніка, є водо-теплопостачання, у дітей окремі кімнати та створені всі необхідні умови для їх проживання (том І а.с.34).

У свою чергу, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 (том І а.с.211).

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 , вбачається, що вона проживає у трикімнатній квартирі, в якій зареєстрована також ОСОБА_7 , умови проживання задовільні, для дітей є окремі кімнати: одна для хлопчиків, одна для дівчинки, є спальні місця, стіл для навчання та дозвілля. Для дітей створені належні умови для проживання, виховання та розвитку (том І а.с.211).

ОСОБА_1 працює в Дніпровській філії «Партнер» Приватного підприємства «Алкогрупа», починаючи з 03 грудня 2018 року на посаді комерційного директора (том І а.с.66,67), його дохід на період з грудня 2018 року по травень 2019 року складає 26 500,00 грн. На обліку у лікаря-нарколога не перебуває, психіатричних протипоказань не має, станом на 26.03.2019 року не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (том І а.с.25,26).

Діти навчаються в КЗО «Середня загальноосвітня школа №143» ДМР (том І а.с.27). За місцем навчання характеризуються позитивно, товариські, комунікабельні, працелюбні та доброзичливі діти. За здоров`ям, вихованням та зовнішнім виглядом дітей піклується батько, з яким вони проживають. Мати дітей батьківські збори не відвідує (том І а.с.28,29,30).

Висновком органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради №1/14-116 від 06.08.2019 року визнано за доцільне в інтересах дітей визначити місце проживання малолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (том І а.с.206-207).

Відповідно до висновку експерта № 15/14.1/166 від 21.02.2020 року за результатами проведення психологічного вивчення та спрямованого спостереження за поведінкою дітей, ознак негативного ставлення до сім`ї в якій вони проживають на даний час, не виявлено. здатні надавати оцінку відношенню кожного з батьків до них; на момент проведення психологічного дослідження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявляли ознаки прихильності до свого батька ОСОБА_1 , з яким вони проживають; явного негативного ставлення до матері від впливу батька та явного негативного ставлення до батька від впливу матері у дітей не виявлено. З урахуванням вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спроможні адекватно сприймати реальний зміст ситуації, яка склалася навколо спору між матір`ю та батьком щодо визначення місця їх проживання, також, виявили психологічні ознаки, які можуть свідчити про наявність більш тісного емоційного зв`язку з батьком ОСОБА_1 , з яким вони проживають на даний час (том І а.с.234-255).

Відповідно до положень сімейного законодавства України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням, зокрема, інтересів дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.1-2 ст. 155 СК України).

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.03.2019 року у справі № 61-10448св18.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

За положеннями статті 161 СК України з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Суд наголошує на тому, що у вирішенні даного спору суд першочергово бере до уваги думку дітей, які на момент розгляду справи досягли 10 річного віку, зокрема ОСОБА_3 - 14 років, ОСОБА_4 - 13 років, вілісові ОСОБА_5 - 12 років. Діти висловили свою думку щодо визначення місця свого проживання та ставлення до ситуації, яка склалась в їх родині, зазначивши, що бажають проживати разом із батьком.

Крім того, слід зазначити, що мати - ОСОБА_2 , під час допиту малолітнього ОСОБА_4 в якості свідка, не проявляла зацікавленості до питань пов`язаних із вихованням та розвитком, а фактично з`ясовувала з ним стосунки щодо матеріального утримання, наголошуючи на тому, що вона надає йому грошові кошти. Жодним чином не проявляла зацікавленості до дітей, їх розвитку, навчання, виховання, не відвідує навчальний заклад , в якому навчаються діти.

Батько дітей, у свою чергу, емоційно та психологічно включений щодо дітей, їх утримання, навчання, виховання та розвитку, дуже піклується та опікується інтересами дітей, набагато більше у порівняні із матір`ю.

Судом враховується ставлення батька до дітей, який належним чином виконує свої батьківські обов`язки, наявність облаштованого житлового приміщення для дітей, позитивну характеристику батька, його участь у вихованні і навчанні дітей, наявність заробітку, що дозволяє забезпечувати дітей, а також судом враховано звичний уклад життя дітей, який склався, з урахуванням найкращих інтересів дітей, буде за належне визначити місце проживання дітей разом із батьком.

При цьому слід зазначити, що це не є розлученням дітей з матір`ю, яка не позбавлена права спілкування з дітьми, а також участі у їх вихованні та забезпеченні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування з дітьми.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України, статті 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином, зважаючи вищевикладене та за своїм власним переконанням, враховуючи наявність підтверджених поясненнями свідків та не спростованих відповідачем обставин, суд виходячи із пріоритету інтересів дітей, які чітко висловили свою думку щодо місця свого проживання, дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання дітей разом із батьком, оскільки вважає, що це відповідатиме інтересам дітей та сприятиме належним умовам їх проживання, гармонійному розвитку, вихованню та матеріальному забезпеченню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1536,80 грн.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст. ст.9, 51, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.3, 19, 112, ч.1 ст. 150, 151, 152, 153, 155, ст. 161 Сімейного кодексу ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 263-264, 268, 272 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Орган опіки та піклування в особі Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у м.Дніпрі ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, - задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 17 січня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради міста Дніпропетровська, за актовим записом №15, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Прізвище « ОСОБА_2 » після розірвання шлюбу залишити без змін.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 1536,80 грн. (одна тисяча триста шість грн. 80 коп.).

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у м.Дніпрі ради про визначення місця проживання дітей, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений ст.. 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено 01 червня 2020 року.

Суддя В.С. Шавула