Провадження №2/748/40/20
Єдиний унікальний № 748/2551/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2020 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючої - судді: Меженнікової С.П.,

при секретарі: Красній О.А.,

з участю представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Концерн «Військторгсервіс», про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2019 року, згідно штемпеля на поштовому конверті, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що Наказом державного секретаря Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) від 14 квітня 2017 року № 10-ДП він був призначений на посаду Тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Концерну «Військторгсервіс».

Наказом державного секретаря Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) від 17 травня 2019 року №23-ДП, був призначений на посаду Генерального директора Концерну «Військторгсервіс».

05 серпня 2019 року на адресу Концерну «Військторгсервіс» надійшло доручення Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України від 02.08.2019 року № 503/12/6726 щодо опрацювання звернення громадянина ОСОБА_3 .

За результатами опрацювання даного звернення позивачу, як керівнику Концерну «Військторгсервіс», стало відомо, що Відповідач - громадянин ОСОБА_3 звернувся з листом на адресу Президента України, в якому вказував на неправомірність дій колишнього начальника філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_6, та звинуватив безпосередньо позивача, як керівника Концерну «Військторгсервіс» у створенні незаконного механізму відібрання у орендарів державної нерухомості та організації корупційних дій.

Зокрема, у своєму зверненні Відповідач вказує, що «Прикриваючись гучною назвою та корумпованими чиновниками з Міністерства оборони України цей Концерн та його керівники багато років паразитував на тілі МОУ маючи у спадку від Радянського Союзу велику кількість ласих об`єктів нерухомості по всій території України здавав їх за непрозорою схемою наповнюючи свої гаманці і тим самим довівши до банкрутства Концерн. Куди далі від попередників пішов нинішній керівник пан ОСОБА_2 він як і всі керівники до нього спочатку роздав погодження на оренду об`єктів нерухомості, а потім починав головну аферу. Тобто починав шантажувати підприємців, якщо не будуть домовлятися з ним на його умовах він почне процедуру повернення майна, об`єктів нерухомості до Концерну, нібито для великих і амбітних цілей займатися власною господарською діяльністю…..».

Позивач зауважує, що всі твердження Відповідача стосовно незаконного відбирання об`єктів державної нерухомості у орендарів є неправдивими та брехливими.

Так, 13 червня 2016 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області та ТОВ «Саната-Н» в особі ОСОБА_3 було укладено Договір оренди №88-16 нерухомого майна, що належить до державної власності на 2 роки 364 дні, тобто до 11 червня 2019 року.

За умовами даного договору, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, як Орендодавець передав, а ТОВ «Саната-Н» прийняв у строкове платне користування без права передачі у суборенду, приватизації (викупу) орендарем або третіми особами державне нерухоме майно - будівлю кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » площею 144,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстровий номер 33689922.36.ААААЕВ284), що перебуває на балансі філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс».

З метою виконання статутних завдань Концерну «Військторгсервіс», збільшення товарообігу філії «Військторг» шляхом використання приміщення кафе у власній господарській діяльності, Концерном «Військторгсервіс» було прийнято рішення про не продовження терміну дії Договору оренди №88-16 нерухомого майна, що належить до державної власності укладеного з ТОВ «Саната-Н», про що листом від 04.04.2019 року № 02/558 було повідомлено Міністерство оборони України, як орган управління орендованим майном.

Крім того, окремими листами, Концерн «Військторгсервіс» повідомив Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області та Головне управління майна та ресурсів, про недоцільність продовження інших договорів оренди державного нерухомого майна, яке знаходиться у АДРЕСА_1 та строк яких закінчився, а тому будь-якого упередженого ставлення до ТОВ «Саната-Н» як орендаря та безпосередньо громадянина ОСОБА_3 , при вирішенні питання про не продовження договору оренди у Концерну не було.

Відповідно до п. 5.10. Договору оренди №88-16 нерухомого майна, що належить до державної власності визначено, що у разі припинення або розірвання Договору, Орендар зобов`язаний повернути Балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини Орендаря.

Аналогічна позиція викладена і в ч. 1, 3 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» де зазначено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

У разі припинення договору оренди за обставин, зазначених у частині першій цієї статті, орендар окремого індивідуально визначеного майна зобов`язаний повернути це майно відповідному підприємству, господарському товариству, створеному в процесі приватизації (корпоратизації), або його правонаступнику.

Однак, всупереч вимогам Договору оренди №88-16 нерухомого майна, що належить до державної власності від 13.06.2016 року та вимогам Закону України «Пре оренду державного та комунального майна», ТОВ «Саната-Н» в особі його керівника Салтана Л.Л, не дивлячись на закінчення терміну дії договору оренди, відмовився від повернення орендованого об`єкта нерухомості - будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , Балансоутримувачу - філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс».

З метою усунення порушень законодавства та повернення державного майна у власність держави в особі Міністерства оборони України та в господарське відання Концерну, комісією філії «Військторг» Концерну було прийнято рішення про виклик поліції та в присутності представників поліції та керівника ТОВ «Саната-Н» ОСОБА_3 проведено опечатування та закриття приміщення кафе.

Однак, невдовзі, громадянином ОСОБА_3 було самовільно зірвані пломби з опечатаного приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та здійснено доступ до опечатаного приміщення для продовження здійснення в ньому незаконної підприємницькою діяльності.

На даний час громадянин ОСОБА_3 продовжує фактично використовувати приміщення кафе у власних цілях, чим перешкоджає господарській діяльності філії «Військторг» Концерну.

Вищенаведене свідчить про те, що саме громадянином ОСОБА_3 грубо та в односторонньому порядку порушуються вимоги Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та завдаються збитки Концерну «Військторгсервіс», а саме звернення на адресу Президента України, в якому він повідомляє всі недостовірні та неправдиві відомості відносно позивача, спрямовані саме на особисту помсту за не продовження дії договору оренди.

Окрім того, всі договори оренди державного нерухомого майна, яке знаходиться у АДРЕСА_1 , в тому числі укладеного з Відповідачем, були укладені до призначення позивача керівником Концерну «Війсьторгсервіс», а тому він взагалі не міг приймати жодних управлінських рішень щодо погодження або непогодження оренди вже укладених договорів.

Позивач також зауважує, що ним ніколи не було вчинено жодних протиправних дій, на які посилається Відповідач, спрямованих на незаконне позбавлення орендарів майна. Більше того, в своєму зверненні ОСОБА_3 неправдиво стверджуючи про «аферну діяльність, шантажування підприємців, надання погоджень на оренду», не вказує, яких саме підприємців шантажував позивач, кому саме, та на які об`єкти надавав погодження, а потім їх відзивав, що знову ж таки свідчить про надуманість та відкриту брехливість Відповідача.

На даний час договір оренди кафе, яким користувався Відповідач за договором оренди закінчив свою дію. Будь-яких протиправних дій пов`язаних з позбавленням Відповідача права користуватись кафе, на протязі дії оренди, позивач не вчиняв.

Більше того, з громадянином ОСОБА_3 позивач взагалі не знайомий, спілкування з ним з будь-яких питань ніколи не вів, а всі викладені ОСОБА_3 відносно позивача заяви є брудним наклепом. Наголошує та звертає увагу суду, що сам Відповідач не вказує та не доводить, коли саме та при яких умовах він міг йому погрожувати відібранням кафе.

Внаслідок поширення щодо позивача даної інформації, було завдано шкоди особистим немайновим правам позивача, його честі гідності як людини та діловій репутації, як керівника державного підприємства Міністерства оборони України.

Адже, вказана інформація була поширена не тільки на рівні Концерну «Військторгсервіс» та його трудового колективу, але і Військової прокуратури Центрального регіону України, Головного управління майна та ресурсів, Міністерства оборони України, як відомства та перш за все Президента України, який є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України, і несе відповідальність за керівників оборонних державних підприємств, до якого відноситься Концерн «Військторгсервіс».

До того ж, з метою спростування недостовірної інформації поширеної Відповідачем, він вимушений був давати пояснення Міністерству оборони України, Головному управлінню майна та ресурсів, Генеральній прокуратурі України, Військовій прокуратурі Центрального регіону України, з приводу безпідставності заявлених Відповідачем тверджень, при цьому відчував відверте обурення та образу, адже вся інформація не відповідає дійсності, і була поширена особою, яку він ніколи не бачив і не був знайомий та про дії, які він ніколи не тільки не вчиняв, але і не дозволив би собі вчинити.

Своїми діями та поведінкою Відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, а саме трудового колективу Концерну Міністерства оборони України, військової прокуратури та керівництва держави в особі Президента України, чим принизив його честь, гідність, як особи та ділову репутацію керівника.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 , після зміни предмета позову ( а.с.102-104), просить:

1.Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 , Генерального директора Концерну "Військторгсервіс", на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену громадянином ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 , Генерального директора Концерну "Військторгсервіс", у зверненні від 04 червня 2019 року адресованого на ім`я Президента України ОСОБА_4 , у повному обсязі, зокрема наступні твердження:

-"Куди далі від попередників пішов нинішній керівник пан ОСОБА_2 він як і всі керівники до нього спочатку роздавав погодження на оренду об`єктів нерухомості, а потім починав головну аферу, тобто починав шантажувати підприємців якщо не будуть домовлятися з ним на його умовах він почне процедуру повернення майна, об`єктів нерухомості, до Концерну, нібито для великих та амбітних цілей займатися власною господарською діяльністю...";

- "... Пана ОСОБА_6 після скандалу підтримав його керівник пан ОСОБА_2 який просто дивлячись мені в очі заявив "ти зробив проблеми нам, ми заберемо в тебе кафе";

2. Зобов`язати ОСОБА_3 , спростувати поширену у зверненні від 04 червня 2019 року адресованого на ім`я Президента Україн ОСОБА_4 , недостовірну інформацію відносно ОСОБА_2 , Генерального директора Концерн "Військторгсервіс", шляхом направлення протягом 10 днів з часу набрання чинності рішенням суду першої інстанції, на адресу Президента України ОСОБА_4 листа, в якому повідомити Президента України, що інформація, розповсюджена в зверненні від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_2 , Генерального директор Концерну "Військторгсервіс", а саме:

-"Куди далі від попередників пішов нинішній керівник пан ОСОБА_2 він як і всі керівники до нього спочатку роздавав погодження на оренду об`єктів нерухомості, а потім починав головну аферу, тобто починав шантажувати підприємців якщо не будуть домовлятися з ним на його умовах він почне процедуру повернення майна, об`єктів нерухомості, до Концерну, нібито для великих та амбітних цілей займатися власною господарською діяльністю..." ;

-"... Пана ОСОБА_6 після скандалу підтримав його керівник пан ОСОБА_2 який просто дивлячись мені в очі заявив "ти зробив проблеми нам, ми заберемо в тебе кафе",

є недостовірно та такою, що не відповідає дійсності і за розповсюдження якої ОСОБА_3 приносить публічні вибачення.

3. Стягнути з ОСОБА_3 на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору за вимоги майнового і немайнового характеру в розмірі 3457,80 (три тисячі чотириста п`ятдесят сім) грн. 80 коп.

У встановлений судом строк, відповідачем було подано відзив на позов (а.с. 71-76), в якому ним викладено свої заперечення. Зазначив, що лист, адресований на ім`я Президента України, був, як скарга на діяльність посадових осіб Концерну «Військторгсервіс», в тому числі і на Позивача, як керівника Концерну «Військторгсервіс». В даній скарзі зазначено обставини, які стали відомі Позивачу і які останній просив перевірити Президента України на наявність/відсутність корупційних дій з боку посадових осіб Концерну «Військторгсервіс». Підставою для звернення до Президента України стала проведена ним оцінка дій керівника Концерну «Військторгсервіс», з врахуванням інформації, отриманої від засобів медіа (Корупція в Міноборони: ДБР затримало посередників, що мали передати посадовцям $30 тисяч - Детальніше читайте на УНІАН: https://www.unian.ua/society/10438557-korupciya-v-minoboroni-dbr-zatrimalo-poserednikiv-shcho-mali-peredati-posadovcyam-30-tisyach.html) відкритих кримінальних проваджень по справам №734/966/17, №554/1845/. Мета звернення - проведення незалежного розслідування в діяльності Концерну «Військторгсервіс». Вважає, що інформація, яку просить спростувати позивач, не містить жодних фактичних даних, а лише містить оціночні висловлювання відповідача у зв`язку з наявними спорами між Фондом держмайна та ТОВ «Саната-Н» щодо прав на майно Балансоутримувача філії Концерну «Військторгсервіс», які виникли з часу перебування позивача на посаді Концерну «Військторгсервіс», що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів. Оскільки позивач - публічна особа, вона має бути готовою до підвищеного рівня критики, у порівнянні з приватною собою, в тому числі до критики у грубій формі. Адже публічні особи є об`єктом прискіпливої, інколи доскіпливої уваги суспільства, на яку вони погодилися, коли обрали таку посаду. Відповідно до ст. 277 ЦК оціночні судження не є предметом судового захисту, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України 7 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція). Також зазначив, що лист від 04.06.2019 по своїй суті є зверненням, право на яке надане відповідно до статті 40 Конституції України, і яке орган державної влади зобов`язаний розглянути і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Як видно з відповіді прокуратури від 02.08.2019, по фактах викладених у листі, триває кримінальне провадження, крім того надано доручення відповідним державним органам на проведення перевірок. До того ж, у випадку, коли особа звертається до відповідних органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації. Оскільки позивач суду не надав доказів, які б свідчили про поширення відповідачем недостовірної інформації щодо нього та порушення внаслідок цього його особистих немайнових прав, зокрема їх обмеження та неможливості реалізації, позовні вимоги вважає є безпідставними та необгрунтованими, а тому в їх задоволенні просить відмовити.

У відповіді на відзив (а.с.93-97), позивач зазначив, що твердження викладені Відповідачем у звернені на адресу Президента України не є оціночними судженнями, а є наклепом та висловлюваннями, які містять фактичні дані. У відповідності до ст. 30 ЗУ «Про Інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Водночас, фактичними даними визнається об`єктивна інформація про факти, явища, події, на підставі якої беззаперечно можна стверджувати про їх реальне існування у матеріальному світі. Фактичні дані можуть бути перевірені на предмет їх достовірності, справжності. Вважає, що твердження Відповідача викладені у зверненні на адресу Президента України про нібито корупційні дії позивача, є саме фактичними даними і можуть бути перевірені на предмет їх достовірності, справжності. Так, відповідач вказує, «що куди далі від попередників пішов нинішній керівник пан ОСОБА_2, він як і всі керівники до нього спочатку роздавав погодження на оренду об`єктів нерухомості, а потім почав головну аферу, тобто починав шантажувати підприємців якщо не будуть домовлятися з ним на його умовах почне процедуру повернення майна об`єктів нерухомості». Наведені твердження дають всі підстави вважати їх не оціночними судженнями, і саме фактичними даними так як вони носять об`єктивну інформацію про факти, явища, події, на підставі якої беззаперечно можна стверджувати про їх реальне існування у матеріальному світі. Вони як фактичні дані можуть бути перевірені на предмет їх достовірності, справжності. Перевірити їх можна перш за все доказами наданими з боку Відповідача, а саме належними доказами кому і за яких умов позивач погрожував чи кого і в який спосіб шантажував. Таким чином, твердження про приналежність тверджень Відповідача, викладених у зверненні Президенту України до оціночних суджень не відповідає дійсності. Вважає за необхідне відзначити, що постановою Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 р. №1 визначено, що Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. За таких обставин просить позов задовільнити.

Ухвалою суду від 16.10.2019 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 28.01.2020 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову.

Ухвалою суду від 18.03.2020 закрито підготовче провадження та приначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання повторно не з"явилися позивач та представник третьої особи на стороні позивача, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить поштова кореспонденція. Позивачем надано клопотання про відкладення судового засідання, в якому одночасно зазначив про підтримання позову у разі неможливості відкладення розгляду справи. Представник третьої особи про причину неявки суду не повідомив.

Враховуючи повторну неявку в судове засідання позивача та представника третьої особи, суд, керуючись п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України, ухвалив про розгляд справи у відсутності позивача та третьої особи.

В судове засідання також не з"явився відповідач, надавши повноваження на представлення його інтересів своєму представнику - адвокату Борода А.В. ( а.с.78). Відповідно до п.4 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якщо з"явився в судове засідання його представник.

Представник відповідача - адвокат Борода А.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Позивача ОСОБА_2 , відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого 30.05.2019, є керівником КОНЦЕРН "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" ( а.с. 79).

Наказом державного секретаря Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) від 14 квітня 2017 року № 10-ДП ОСОБА_2 призначено на посаду Тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Концерну «Військторгсервіс» ( а.с.15).

Наказом державного секретаря Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) від 17 травня 2019 року №23-ДП, ОСОБА_2 був призначений на посаду Генерального директора Концерну «Військторгсервіс» (а.с.16).

05 серпня 2019 року Концерн "Військторгсервіс" отримав від Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України копію звернення громадянина ОСОБА_3 та лист №503/12/6726 від 02.08.2019, адресований на ім"я позивача як Генерального директора Концерну "Військторсервіс", в якому Головне управління просить позивача надати до 06.08.2019 інформацію щодо порушеного у зверненні ОСОБА_3 питання ( а.с.18).

Зазначене звернення ОСОБА_3 , Головне управління майна та ресурсів, отримало в липні 2019 року від Міністерства оборони України, а ті - від Генеральної прокуратури України, про що свідчать копії листів на а.с.19. Зі супровідного листа також вбачається, що скарга ОСОБА_3 , Генеральною прокуратурою України була надіслана для розгляду і до Військової прокуратури Центрального регіону України.

З листом ОСОБА_3 від 04.06.2019, адресованим Президенту України, позивач був ознайомлений під час виконання доручення Головного управління майна та ресурсів.

У листі від 04.06.2019, ОСОБА_3 , звертаючись до Президента України, просить наступне: "призначити слідчу комісію щоб провести незалежне розслідування в діяльності Концерна "Військторг" зупинити процес коли прикриваючись нібито власною діяльністю просто відбирають вже відремонтовані приміщення у підприємців які стали проти поборів та корупції" ( а.с.17).

При цьому, ОСОБА_3 , щодо позивача зазначає наступну інформацію:

-"Куди далі від попередників пішов нинішній керівник пан ОСОБА_2 він як і всі керівники до нього спочатку роздавав погодження на оренду об`єктів нерухомості, а потім починав головну аферу, тобто починав шантажувати підприємців якщо не будуть домовлятися з ним на його умовах він почне процедуру повернення майна, об`єктів нерухомості, до Концерну, нібито для великих та амбітних цілей займатися власною господарською діяльністю...";

- "... пана ОСОБА_6 після скандалу підтримав його керівник пан ОСОБА_2 який просто дивлячись мені в очі заявив "ти зробив проблеми нам, ми заберемо в тебе кафе.".

Із матеріалів справи встановлено, що 13 червня 2016 рок між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області (Орендодавцем) та ТОВ «Саната-Н» (Орендарем) в особі директора ОСОБА_3 укладено договір оренди №88-16 нерухомого майна, що належить до державної власності - будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , балансоутримувачем якого є філія «Військторг» Концерну «Військторгсервіс». Даний договір був підписаний сторонами договору, погоджений з балансоутримувачем, про що свідчить підпис начальника філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс» - В.А. Верховініна. Договір було укладено строком на 2 роки 364 дні. Дія договору закінчувалася в червні 2019 року (а.с.20-28).

Після закінчення строку дії вказаного договору -11.06.2019, в зв`язку з відмовою ТОВ «Саната-Н» повертати орендоване нерухоме майна, у серпні 2019 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом про витребування вказаного вище нерухомого майна з чужого незаконного володіння у ТОВ «Саната-Н» на користь балансоутримувача - філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс». З позову вбачається, що Орендарем ( ОСОБА_3 ) 20.03.2019 подано заяву щодо продовження вказаного вище договору оренди, проте листом від 16.04.2019 йому повідомлено про відмову у продовженні. 05.06.2019 Орендар повторно звернувся із заявою щодо продовження договору оренди, листом від 12.06.2019 його знову було повідомлено про відмову та про необхідність повернення майна Балансоутримувачу після закінчення Договору оренди ( а.с.87-91).

З приводу вирішення питання щодо продовження строку дії договору оренди, між відповідачем та Концерном «Військторгсервіс», як Балансоутримувачем, який не мав наміру продовжувати терміни дії договорів оренди в смт.Гончарівське, виник спір, що й стало причиною звернення ОСОБА_3 до Президента України, що вбачається із самого звернення ОСОБА_3 . Про відсутність у Концерну «Військторгсервіс» наміру продовжувати терміни дії договорів оренди щодо нежитлових приміщень в смт. Гончарівське свідчать копії листів від 18.02.2019, 12.03.2019, 14.03.2019, 15.03.2019, 04.04.2019, 16.04.2019, 18.04.2019, які підписанні ОСОБА_2 як ТВО Генерального директора Концерну "Військторгсервіс" (а.с. 32-45).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про звернення громадян», забороняється переслідування громадян і членів їх сімей за подання звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадових осіб за критику у зверненні їх діяльності та рішень.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до положень ст. 270 ЦК України, до особистих немайнових прав фізичної особи належить, зокрема, право на повагу до гідності та честі.

Згідно із ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.

Згідно із ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, відповідно до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Цим самим пунктом передбачено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною інформацією про порушення особою, зокрема, яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, /порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Як вбачається з досліджених судом доказів, відповідач у звернені на ім`я Президента України звинувачує керівника Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_2 в аферницькій діяльності, шантажі підприємців.

Разом з тим жодних належних та допустимих доказів того, що вказана вище інформація відповідає дійсності відповідач не надав.

Інші вислови в оспорюваних текстах, які просить позивач спростувати, не несе інформації, яка б принижувала його ділову репутацію.

Зі змісту поширеної інформації щодо позивача можна дійти висновку, що інформація, поширена відповідачем містить фактичні дані, та викладена у категоричній стверджувальній формі, а відтак може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і як наслідок може бути визнана недостовірною.

Враховуючи формулювання використаних при поширенні інформації тверджень, поширена недостовірна інформація висловлена у формі фактичного твердженням і не є оціночним судженням.

Суд вважає, що твердження відповідача відносно позивача, формують негативну громадську думку, руйнують позитивний імідж та репутацію позивача, а відтак є такими, що порушують право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації.

Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що лист, адресований на ім`я Президента України, адресований як скарга на діяльність посадових осіб Концерну «Військторгсервіс», в тому числі і на Позивача, як керівника Концерну «Військторгсервіс». В даній скарзі Відповідач просив Президента України перевірити на наявність/відсутність корупційних дій з боку посадових осіб Концерну «Військторгсервіс».

Проте, дана скарга не була надіслана до правоохоронного органу, який мав би перевірити викладені в ній факти.

Зміст скарги свідчить про те, що негативна інформація стосовно позивача була надіслана з метою формування негативної думки щодо діяльності позивача, а не з метою ініціювання проведення передбачених законодавством перевірок.

Доводи відповідача, що стосовно Позивача відкрито кримінальне провадження №0000250 та проводиться відповідне досудове розслідування спростовується листом Військової прокуратури Київського гарнізону №11/9244 від 16.12.2019 відповідно до якого Позивач не є стороною по даному кримінальному провадженню і повідомлення про підозру будь-якій особі по цьому кримінальному провадженню не оголошувалося ( а.с.117).

Відповідно до ч.4 статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право, зокрема, на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у спосіб наближений до того, у який вона була поширена.

За таких обставин та вимог закону, суд знаходить вимоги ОСОБА_2 щодо зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на віль не вираження своїх поглядів і переконань.

Тому, суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то вони хоч і правильно засновані на приписах ст. 23 ЦК України, проте не підтверджені доказами, що вказували б на те, що така шкода дійсно заподіяна позивачу, на причинний зв`язок між діями позивача та шкодою, та на розмір відшкодування, тобто є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

До того ж, суд вважає, що задоволення вимог позову про зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію є достатньою сатисфакцією для відновлення порушених прав позивача в цілому.

Отже, позов підлягає задоволенню частково, відповідно до висновків, що наведені вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 274 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Концерн «Військторгсервіс», про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди- задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 , Генерального директора Концерну "Військторгсервіс", на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену громадянином ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 , Генерального директора Концерну "Військторгсервіс", у зверненні від 04 червня 2019 року адресованого на ім`я Президента України ОСОБА_4 , зокрема наступні твердження:

-"Куди далі від попередників пішов нинішній керівник пан ОСОБА_2 він як і всі керівники до нього спочатку роздавав погодження на оренду об`єктів нерухомості, а потім починав головну аферу, тобто починав шантажувати підприємців якщо не будуть домовлятися з ним на його умовах він почне процедуру повернення майна, об`єктів нерухомості, до Концерну, нібито для великих та амбітних цілей займатися власною господарською діяльністю...".

Зобов`язати ОСОБА_3 , спростувати поширену у зверненні від 04 червня 2019 року адресованого на ім`я Президента України ОСОБА_4 , недостовірну інформацію відносно ОСОБА_2 , Генерального директора Концерн "Військторгсервіс", шляхом направлення протягом 10 днів з часу набрання чинності рішенням суду, на адресу Президента України ОСОБА_4 листа, в якому повідомити Президента України, що інформація, розповсюджена в зверненні від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_2 , Генерального директор Концерну "Військторгсервіс", а саме:

-"Куди далі від попередників пішов нинішній керівник пан ОСОБА_2 він як і всі керівники до нього спочатку роздавав погодження на оренду об`єктів нерухомості, а потім починав головну аферу, тобто починав шантажувати підприємців якщо не будуть домовлятися з ним на його умовах він почне процедуру повернення майна, об`єктів нерухомості, до Концерну, нібито для великих та амбітних цілей займатися власною господарською діяльністю..." ,

є недостовірно та такою, що не відповідає дійсності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору за вимоги немайнового характеру в розмірі 1536 (одна тисячя п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 червня 2020 року.

СуддяС. П. Меженнікова