КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5495/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - адвоката Мамедової Інги Русланівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 березня 2018 року о 23 год. 01 хв., ОСОБА_2 керуючи автомобілем «МАN 18410», д.н.з. НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі М-05-Київ-Одеса, 290 км., 272 м., здійснив зіткнення, зокрема з транспортними засобами «МАN TGA 18.400», д.н.з. НОМЕР_2 , «Kaiser S380», д.н.з. НОМЕР_3 , «МАN TGA 18.400» д.н.з. НОМЕР_4 , «Мeiller» д.н.з. НОМЕР_5 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Своїми діями ОСОБА_3 , порушивши Правила дорожнього руху України, спричинив матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

На момент дорожньо - транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7376292.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 23 березня 2018 року.

Позивач зазначає, що він звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування.

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було перераховано на користь позивача 99000 грн.

Позивач зазначає, що він є власником транспортних засобів - «МАN TGA 18.400», д.н.з. НОМЕР_2 , «Kaiser 8380», д.н.з. НОМЕР_3 , «МАN TGA 18.400» д.н.з. НОМЕР_4 , «Мeiller» д.н.з. НОМЕР_5 , а отже і потерпілим, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вказує, що відповідно до звіту №06/04-41 від 26 квітня 2018 року вартість матеріального збитку, завданому транспортному засобу «МАN TGA 18.400» д.н.з. НОМЕР_4 становить 246501,05 грн.; відповідно до звіту №06/04-37 від 04 серпня 2018 року вартість матеріального збитку, завданому транспортному засобу «Мeiller» д.н.з. НОМЕР_5 становить 122516,17 грн.; відповідно до звіту №06/04-39 від 18 травня 2018 року вартість матеріального збитку, завданому транспортному засобу «МАN TGA 18.400», д.н.з. НОМЕР_2 становить 227639,95 грн.; відповідно до звіту №28/03-36 від 08 липня 2018 року вартість матеріального збитку, завданому транспортному засобу «Kaiser S380», д.н.з. НОМЕР_3 становить 23310,97 грн.

Зазначає, що у зв`язку з лімітом відповідальності страховика у розмірі 100000 грн. та з урахуванням франшизи у розмірі 1000 грн., до стягнення з відповідача підлягає недоплачене страхове відшкодування у розмірі 220310,97 грн. (99000 грн. *3 + 23310,97 = 220310,97 грн.)

Просив суд, стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на свою користь недоплачене страхове відшкодування в розмірі 220 310,97 грн.;

Стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на свою користь витрати за евакуацію транспортного засобу в розмірі 9200 грн.;

Стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на свою користь судовий збір в розмірі 2296 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2019 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 220310,97 грн.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» через представника подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що розмір страхового відшкодування розрахований та сплачений страховиком чітко у відповідності до Закону, є вірним відповідно до встановлених обставин справи:

- дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було завдано шкоди майну позивача є одним страховим випадком;

- позивач є єдиним потерпілим внаслідок страхового випадку;

- позивачу, як єдиному потерпілому внаслідок страхового випадку завдано шкоди (збитків) у розмірі 619968,14 грн., що оцінений Страховиком відповідно до вимог ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- розмір страхового відшкодування обмежений страховою сумою, що встановлена спеціальним Законом та полісом №АК/7376292 (100000 грн.);

- розмір заподіяної позивачу шкоди перевищує страхову суму (100000 грн.);

- розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті позивачу у межах страхової суми (100000 грн.) за вирахуванням франшизи (1000 грн.) становить 99000 грн.;

Не застосувавши норми спеціального Закону, що підлягали застосуванню, суд проігнорував, що виплата страхового відшкодування позивачу, як одному потерпілому внаслідок одного страхового випадку обмежена страховою сумою, що, відповідно до спеціального Закону, зазначена у п.4 Полісу №АК/7376292 та становить 100000 грн., а Страховиком виплачено страхове відшкодування у передбаченому спеціальним Законом порядку та спосіб.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 через представника подав відзив, який обґрунтовував тим, що у нього є окремі права власності щодо кожного окремого об`єкту права власності.

Таким чином, він є потерпілим внаслідок пошкодження його транспортного засобу «МАN TGA 18.400», д.н.з. НОМЕР_2 , транспортного засобу «Kaiser S380», д.н.з. НОМЕР_3 , транспортного засобу «МАN TGA 18.400» д.н.з. НОМЕР_4 , транспортного засобу «Мeiller» д.н.з. НОМЕР_5 .

Права потерпілого щодо зазначених транспортних засобів не є спільним.

Відповідно, страхове відшкодування має сплачуватися Страховиком потерпілій особі як потерпілому на кожен транспортний засіб, оскільки він є потерпілим в кількості пошкодження його транспортних засобів.

Просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 березня 2018 року о 23 год. 01 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «МАN 18410», д.н.з. НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі М-05-Київ-Одеса, 290 км., 272 м., здійснив зіткнення, зокрема з транспортними засобами «МАN TGA 18.400», д.н.з. НОМЕР_2 , «Kaiser 8380», д.н.з. НОМЕР_3 , «МАN TGA 18.400» д.н.з. НОМЕР_4 , «Мeiller» д.н.з. НОМЕР_5 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Своїми діями ОСОБА_3 , порушивши Правила дорожнього руху України, спричинив матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 23 березня 2018 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 під час керування автомобілем «МАN 18410», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», згідно Полісу № АК/7376292 .

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «МАN TGA 18.400» д.н.з. НОМЕР_4 , напівпричепа «Мeiller» д.н.з. НОМЕР_5 , транспортного засобу «МАN TGA 18.400», д.н.з. НОМЕР_2 , напівпричепа «Kaiser 8380», д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів.

Відповідно до звіту №06/04-41 про оцінку автомобіля «МАN TGA 18.400» д.н.з. НОМЕР_4 від 26 квітня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданому транспортному засобу становить 246501,05 грн.

Відповідно до звіту №06/04-37 від 04 серпня 2018 року про оцінку напівпричепа «Мeiller» д.н.з. НОМЕР_5 вартість матеріального збитку становить 122516,17 грн.

Відповідно до звіту №06/04-39 від 18 травня 2018 року про оцінку автомобіля «МАN TGA 18.400», д.н.з. НОМЕР_2 вартість матеріального збитку становить 227639,95 грн.

Відповідно до звіту №28/03-36 від 08 липня 2018 року про оцінку напівпричепа «Kaiser 8380», д.н.з. НОМЕР_3 вартість матеріального збитку становить 23310,97 грн.

Позивачем було подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 26 березня 2018 року та 05 вересня 2018 року заяви про виплату страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу «МАN TGA 18.400» д.н.з. НОМЕР_4 , напівпричепа «Мeiller» д.н.з. НОМЕР_5 , транспортного засобу «МАN TGA 18.400», д.н.з. НОМЕР_2 , напівпричепа «Kaiser 8380», д.н.з. НОМЕР_3 .

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило на користь позивача страхове відшкодування в межах ліміту та з урахуванням франшизи в розмірі 99000 грн., тобто, як одного потерпілого, що не заперечувалося сторонами по справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок ДПТ було пошкоджено чотири окремих об`єкта, що на праві власності належать позивачу, а тому на його користь підлягає до сплати страхове відшкодування за кожен окремий пошкоджений наземний транспортний засіб та в межах ліміту страхового відшкодування, а не як страхове відшкодування одному потерпілому незалежно від кількості пошкодженого майна, що належить останньому на праві власності.

Відмовляючи у стягненні витрат на евакуацію пошкоджених транспортних засобів у розмірі 9200 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду доказів понесених витрат.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилами ст.1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з вимогами ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до п.22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верхового Суду.

Відповідно до п.1.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до п.1.5. вищевказаного Закону, наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Крім того, відповідно до п.1.6. вищевказаного Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суму пошкоджених чотирьох транспортних засобів у загальному розмірі 220310,97 грн., оскільки права потерпілого щодо транспортного засобу «МАN TGA 18.400» д.н.з. НОМЕР_4 , напівпричепа «Мeiller» д.н.з. НОМЕР_5 , транспортного засобу «МАN TGA 18.400», д.н.з. НОМЕР_2 , напівпричепа «Kaiser 8380», д.н.з. НОМЕР_3 не є спільним.

ОСОБА_1 є потерпілим щодо кожного окремого транспортного засобу, а тому відповідно страхове відшкодування має сплачуватися Страховиком потерпілій особі на кожен транспортний засіб, оскільки він є потерпілим в кількості пошкодження його транспортних засобів.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2019 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - адвоката Мамедової Інги Русланівни залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 24 червня 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба