Справа № 761/9156/19 Головуючий 1 інстанція- Осаулов А.А.
Провадження № 22-ц/824/2848/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 червня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариста «Комерційний банк «Хрещатик», ОСОБА_2 про визнання недійсними договору відступлення прав вимоги,-

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним договір № 8463 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, укладений 22 березня 2018 року між відповідачами ПАТ «КБ Хрещатик» і ОСОБА_2 .

Вимогимотивувала тим, що 15 червня 2007 року між нею та ВАТ «КБ «Хрещатик» було укладено кредитний договір № 259-нв, згідно якого вона отримала кредит на особисті потреби. 23 лютого 2018 року проведено аукціон з продажу права вимоги за укладеним між нею і банком кредитним договором № 259-нв, за результатами якого 23 березня 2018 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» і ОСОБА_2 укладено договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги. Вважає, що укладений між відповідачами договір відступлення права вимоги суперечить положенням чинного законодавства, оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором може бути здійснено лише на користь іншого банку або фінансової установи, яка повинна мати ліцензію на здійснення фінансових операцій. Відповідач ОСОБА_2 не є ні банківською, ні фінансовою установою. Окрім того, продаж права вимоги у загальному розмірі 4171041,98 грн. здійснена за 917629,24 грн., тобто не є номінальною, а тому даний договір підпадає під визначення договору факторингу, який може укладатися лише фінансовою компанією, включеною до Державного реєстру фінустанов, яка має відповідну ліцензією, чого не встановлено.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Скарга мотивована тим, що згідно положень ст.1054 ЦК України, кредитодавцем може бути банк або інша фінансова установа, під якою розуміється юридична особа, що згідно закону надає фінансові послуги та внесена до відповідного реєстру (ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). До фінансових установ відносятька банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає, що провадження у справі необхідно зупинити з таких підстав.

Встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 638/22396/14-ц за позовом АТ ЗТ «Гея» до ОСОБА_4 , ТОВ «Арма Факторинг», ПАТ «Райффайзен банк Аваль», третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Макушева Н.В. про визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним.

Постановляючи зазначену ухвалу, Касаційний цивільний суд виходив із необхідності відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 465/646/11, згідно якого відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст.512, ст.1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань за кредитним договором характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа, а фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише банками або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, і внесені до о реєстру фінансових установ.

При цьому Касаційний цивільний суд мотивував свою позицію тим, що у спірних правовідносинах необхідно розрізняти право набувача за договором відступлення прав вимоги вимагати виконання зобов`язань в розмірі та обсязі на момент укладення цього договору, з його правом у подальшому виконувати та отримувати доходи за договором без відповідного статусу фінансової установи. З урахуванням того, що за оспорюваним договором відступлення права вимоги новий кредитор ОСОБА_4 набув лише право стягнути з боржника відповідні грошові кошти у вигляді заборгованості, які існувала на момент укладанння договору, то для укладення договорів, подібних до спірного договору, покупець права вимоги не повинен обов`язково мати статус фінансової установи. Тому колегія суддів також вважає, що очевидна необхідність формування єдиної правозастосовчої практики у спорах щодо відступлення права вимоги за кредитним договором за участю фізичної особи, для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень, а тому справа містить виключну правову проблему і її вирішення необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року справа № 638/22396/14-ц прийнята до розгляду. Та призначена на 21 квітня 2020 року.

Відповідно до приписів п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Про зупинення провадження суд постановляє ухвалу (ч.4 ст.252 ЦПК).

Провадження у справі в такому випадку згідно п.14 ст.253 ЦПК зупиняється до закінчення перегляду іншої справи в касаційному порядку.

Ураховуючи, що спірні правовідносини у даній справі та у справі № 638/22396/14-ц, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, є подібними і стосуються підстав та умов визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за кредитним договором в контексті застосування положень ст.ст.512, 514, 1054 ЦК України щодо можливості відступлення права вимоги за кредитним договором фізичній особі, на що посилається позивачка як у позові, так і в апеляційній скарзі,Київський апеляційний суд з метою ухвалення законного і обґрунтованого рішення та дотримання однакового застосування закону дійшов висновку про необхідність зупинення апеляційного провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 638/22396/14-ц.

Керуючись п.10 ч.1 ст.252, п.14 ст.253, ст.260 ЦПК України,апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариста «Комерційний банк «Хрещатик», ОСОБА_2 про визнання недійсними договору відступлення прав вимоги до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 638/22396/14-ц за позовом АТ ЗТ «Гея» до ОСОБА_4 , ТОВ «Арма Факторинг», ПАТ «Раййфайзен банк Аваль», третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Макушева Н.В. про визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: