УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

03 червня 2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Неменко Ю.М., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

В підготовчому засіданні встановлено, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, а саме, в порушення ч. 2 ст. 175 ЦПК України не зазначено:

- п.6 - відомості чи вживалися заходи досудового врегулювання спору, якщо вживалися, то які;

- п.7 - чи застосовувалися заходи забезпечення позову до подаяння позовної заяви;

- п.9 - попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- п. 10 - підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

За частиною 3 ст. 175 ЦПК України Якщо позовна заява подається особою.

Крім того, в порушення ч. 6 ст. 175 ЦПК України в позовній заяві не зазначені інші відомості, необхідні для вирішення справи, а саме до позовної заяви не додано доказів, які б вказували на проживання відповідача громадянина Республіка Казахстан в Україні.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з неї у порядку, встановленому законом.

Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема статтями 151, 153, 157159, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

При цьому необхідно врахувати, що відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадках, коли дитина досягла зазначеного віку, її місце проживання визначається за спільною згодою батьків і самої дитини. Крім того, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 414 ЦПК підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Правовий режим іноземних осіб встановлюється національним законодавством держави, на території якої вони перебувають, але компетенцію держави в установленні змісту їх правового режиму обмежено нормами міжнародних договорів. Тому з метою дотримання вимог законодавства щодо правосуб`єктності сторін суди повинні вжити заходів для встановлення статусу особи, яка є учасником судового процесу.

Наявність іноземного елемента у приватноправових відносинах, що виникають у зв`язку із застосуванням Гаазької Конвенції, призводить до виникнення проблеми визначення компетентного права для врегулювання таких відносин.

Крім сторін до участі у справах зазначеної категорії доцільно залучати в якості третіх осіб орган опіки та піклування за фактичним місцем знаходження дитини, який готує висновок про умови її проживання з поставлених заявником питань, проводить відповідні співбесіди з відповідачем (п.12, 13, 20, 21 Порядку КМУ).

Позивачем не зазначено місце фактичного проживання дитина та відповідача, а тому вирішити питання щодо залучення належного органу опіки та піклування до справи є неможливим.

Виходячи з положень статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом справ про забезпечення права доступу до дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою.

За загальним правилом позови до фізичної особи пред`являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування (ст. 27ЦПК).

Вирішуючи питання про підсудність цивільних справ з іноземним елементом, судам слід враховувати не тільки норми внутрішньодержавного права, а й колізійні норми, які містяться в конвенціях і двосторонніх договорах України та інших держав про правову допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК правила про підсудність, передбачені в міжнародних договорах, мають пріоритет перед нормами внутрішнього права. Норми права про розмежування підсудності містяться переважно у двосторонніх договорах про правові відносини і правову допомогу у цивільних справах.

Позовна заява та додані до неї документи не містять обґрунтування підсудності справи суду України.

За приписами п.11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня вручення позивачу ухвали.

Керуючись ст. 175, 177, 187, 258-261, 383 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради про визначення місця проживання дитини залишити без руху.

Надати позивачці строк для усунення недоліків п`ять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, позовна заява буде залишена без розгляду.

В разі усунення недоліків встановлений строк суд продовжить розгляд справи.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо усунення недоліків продовжуються на строк дії такого карантину.

СуддяО. В. Ус