Справа № 583/5227/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді Плотникової Н.Б.

при секретарі Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 в порядку судового контролю за виконанням судових рішень щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження, в якій просить поновити строк звернення до суду зі скаргою; за наслідками розгляду скарги визнати протиправною станом на 16.12.2019 року бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка Вадима Вікторовича по неприйняттю рішення та невинесення з цього приводу процесуального документу у вигляді постанови про закінчення виконавчого провадження № 59230843 на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 21 Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» по примусовому виконанню рішення апеляційного суду Сумської області від 28.03.2017 року № 583/3749/15-ц про зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , шляхом знесення шиферного паркану встановленого між будинком та сараєм літ «В» та дерев`яної бесідки літ «Є» для надання вільного доступу до користування металевими воротами в огорожі АДРЕСА_2 НОМЕР_1 з метою заїзду на територію двору загального користування, з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом; окремою ухвалою суду вжити заходів належного реагування на виявлені порушення норм чинного законодавства в межах виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка В.В. з наведених обставин за даною скаргою. Скаргу мотивує тим, що рішенням апеляційного суду Сумської області від 28.03.2017 року змінено рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.09.2017 року та зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , шляхом знесення шиферного паркану, встановленого між будинком та сараєм літ «В», та дерев`яної бесідки літ. «Є» для надання вільного доступу до користування металевими воротами в огорожі АДРЕСА_2 НОМЕР_1 з метою заїзду на територію двору загального користування. Разом з тим, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов`язано усунути перешкоди в користуванні сараєм літ. «В» шляхом надання дублікату ключів від навісного замка на дверях цього сараю та надання вільного доступу до користування хвірткою в огорожі №2. На виконання рішення апеляційного суду Сумської області в частині, що стосується зобов`язань ОСОБА_1 , приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. 28.05.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59230843. Однак, незважаючи на це, станом на 16.12.2019 року приватним виконавцем Закорко В.В. не прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження, що на переконання ОСОБА_1 , суперечить вимогам чинного законодавства та порушує її права, оскільки і досі вона знаходиться у статусі боржника у межах даного виконавчого провадження, хоча фактично виконала в повному обсязі судове рішення.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явилася, від представник заявниці ОСОБА_1 - адвоката Нежевело В.В. надійшла заява про проведення судового розгляду без участі заявника за скаргою та представників ОСОБА_1 , в якій просить скаргу задовольнити, судові витрати вирішити відповідно до вимог чинного законодавства за рахунок приватного виконавця Закорка В.В.

Приватний виконавець Закорко В.В. в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду клопотання, в якому просить закрити провадження у справі на підставі п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору, яке мотивує тим, що постановою від 26.05.2020 р. виконавче провадження № 59230843 з примусового виконання виконавчого листа № 583/3749/15-ц, виданого 21.02.2019 р., закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Стягувач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Кудін О.М. в судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що фактично рішення суду не виконане. Рішенням суду зобов`язано відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усуну перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 . Однак боржниками паркан і бесідка знесені, але будівельні матеріали із розібраної бесідки залишені на місці, що унеможливлює вільний доступ до користування металевими воротами для заїзду транспорту через ворота на територію двору. Також ОСОБА_3 зазначив, що ані він, ані його дружина не мають можливості вільно користуватись в`їзними ворітьми в огорожі під номером АДРЕСА_3 , так як вхідна хвіртка умисно зачинена і зблокована, а ключ від замка ОСОБА_1 їм не наданий. Акт приватного виконавця від 19.08.2019 р. ним (стягувачем) не підписаний, бо рішення суду не виконане. Посилаючись на те, що саме виконавець повинен приймати рішення щодо закінчення виконавчого провадження, а це не повинен вимагати боржник, який умисно не виконує рішення судів першої, апеляційної інстанції та Верховного Суду та намагається ввести суд в оману, на свій лад перекручуючи обставини справи, просив відмовити в задоволенні скарги і надати реальну можливість приватному виконавцю ОСОБА_5 виконати в примусовому порядку рішення суду по виконавчому провадженню щодо надання вільного доступу для користування ворітьми та хвірткою, як спільними об`єктами в огорожі № 1.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, заслухавши пояснення стягувача ОСОБА_3 та його представника, проаналізувавши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст.74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. перебуває виконавче провадження № 59230843 з примусового виконання виконавчого листа №583/3749/15-ц, виданого 21.02.2019 р. Охтирським міськрайонним судом Сумської област, про зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , шляхом знесення шиферного паркану, встановленого між будинком та сараєм літ «В», та дерев`яної бесідки літ «Є» для надання вільного доступу до користування металевими воротами в огорожі АДРЕСА_2 НОМЕР_1 з метою заїзду на територію двору загального користування (а.с.11).

28.05.2019 року приватним виконавцем Закорко В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59230843 з примусовго виконання вказаного вище виконавчого листа, копії якої 31.05.2019 року отримана боржником.

19.08.2019 р. приватним виконавцем Закорко В.В. здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 , про що у присутності стягувача ОСОБА_3 , боржника ОСОБА_1 та співробітників поліції, складено акт.

Відповідно до акту приватного виконавця від 19.08.2019 р. ОСОБА_1 усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , шляхом знесення шиферного паркану, встановленого між будинком та сараєм літ «В», та дерев`яної бесідки літ «Є» для надання вільного доступу до користування металевими воротами в огорожі АДРЕСА_2 НОМЕР_1 з метою заїзду на територію двору загального користування (а.с.14).

Постановою приватного виконавця Закорко В.В. від 26.05.2020 р. виконавче провадження № 59230843 з примусового виконання виконавчого листа № 583/3749/15-ц, виданого 21.02.2019 р. Охтирським міськрайонним Сумської області, закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Згідно ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Таким чином, акт, яким встановлено фактичне виконання в повному обсязі рішення суду боржником ОСОБА_1 , було складено приватним виконавцем 19.08.2019 р., а виконавче провадження № 59230843 було закінчено лише 26.05.2020 р., підставною для закінчення виконавчого провадження став акт, складений приватним виконавцем 19.08.2019 р.

Тобто в порушення вимог ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження було закінчено майже через 9 місяців після встановлення приватним виконавцем факту виконання боржником судового рішення.

Доводи стягувача ОСОБА_3 та його представника про те, що рішення суду по виконавчому провадженню не виконано в повному обсязі, оскільки ані він ( ОСОБА_3 ), ані його дружина не мають можливості вільно користуватись в`їзними ворітьми в огорожі під номером АДРЕСА_3 , так як вхідна хвіртка умисно зачинена і зблокована, ключ від замка не наданий, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 умисно розмістили великогабаритний будівельний матеріал із розібраної бесідки, чим умисно зайняли земельну ділянку, що унеможливлює виконання рішення суду щодо надання вільного доступу для заїзду на територію двору, не підтверджені належними та допустимими доказами, тому не заслуговують на увагу.

Фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом божником ОСОБА_1 встановлено актом приватного виконавця Закорко В.В. від 19.08.2019 р., даний акт не скасований та є чинним на час розгляду справи.

Частиною 1 ст. 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що приватний виконавець Закорко В.В. після складення акту від 19.08.2019 р. про виконання судового рішення, маючи обов`язок вчинити дії та винести процесуальне рішення, передбачені ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», неправомірно допустив бездіяльність, що виразилася у не прийнятті рішення про закінчення виконавчого провадження, та виніс постанову про закінчення виконавчого провадження лише 26.05.2020 р., а тому скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали щодо належного реагування на виявлені порушення норм чинного законодавства в межах виконавчого провадження приватного виконавця Закорко В.В., то суд зазначає, що у відповідності до положення ст. 262 ЦПК України, в даному випадку, суд вважає достатнім захистити порушене право ОСОБА_1 , визнавши дії приватного виконавця неправомірними, без постановлення окремої ухвали, виходячи з фактичних обставин справи.

Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку у сукупності, вирішуючи скаргу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги з вищенаведених підстав.

Згідно ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

З матеріалів справи вбачається, що 12.12.2019 р. між ОСОБА_1 та адвокатом Нежевело В.В. укладено договір про правничу допомогу № 46. Оплата витрат на правову допомогу склала 1700 грн., що підтверджується розрахунковою квитанцією від 12.12.2019 р. та актом приймання-передачі виконаних робіт від 16.12.2019 р.

При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає завищеною оплату наданих послуг представником заявника Нежевело В ОСОБА_6 В.

На переконання суду, витрати в сумі 1700 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг (надання консультацій, правничої допомоги при підготовці скарги від 16.12.2019 р., правового супроводження при розгляді справи) затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення становить надмірний тягар для приватного виконавця Закорко В.В. (зазначених висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).

З урахуванням наведеного вище, суд вважає за можливе стягнути на користь заявника з приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка Вадима Вікторовича витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 500,00 грн.

Керуючись ст. ст.ст. 12, 13, 15, 133, 137, 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка Вадима Вікторовича щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження № 59230843 з примусового виконанню рішення Апеляційного суду Сумської області від 28.03.2017 року по цивільній справі № 583/3749/15-ц на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині вимоги скарги залишити без задоволення.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка Вадима Вікторовича на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали. Строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області Н.Б. Плотникова