Дата документу 16.06.2020 Справа № 333/4308/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/4308/18 Головуючий у 1 інстанції Круглікова А.В.
Провадження №22ц/807/1690/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «МетаБанк» про визнання недійсними кредитного договору від 11 жовтня 2006 року № 79, додаткових угод № 1, 2, 3 до кредитного договору 11 жовтня 2006 року № 79, договору поруки від 11 жовтня 2006 року, договору іпотеки від 08 червня 2007 року та застосування наслідків недійсності правочинів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року АТ «МетаБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 11 жовтня 2006 року між АТ «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 79, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит на споживчі цілі-придбання житла (оплата за укладеним із ВАТ «Запорізький домобудівний комбінат» договором будівництва), у розмірі 21632 доларів США на строк 240 місяців до 11 жовтня 2026 року включно зі сплатою 13,5% річних у порядку та на умовах, передбачених кредитним договором.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 11 жовтня 2006 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 702, відповідно до якого остання поручилась перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором 79 від 11 жовтня 2006 року.

Також, 08 червня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 703, умовами якого забезпечено виконання останньою всіх зобов`язань по кредитному договору.

Позивач зазначав, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань у ОСОБА_1 виникла прострочена заборгованість, яка станом на 12 серпня 2015 року складалася із заборгованості по простроченому кредиту - 995,77 доларів США (еквівалентно 21281,15 грн.), заборгованості по процентам - 4081,90 доларів США (87236,53 грн.), пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 11 березня 2014 року по 10 березня 2015 року - 37563,19 грн. Вказані обставини встановлені судовим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року (справа № 333/1681/15-ц), яким зазначена заборгованість стягнута з відповідачів солідарно.

Втім, у зв`язку з невиконанням рішення, та взятих на себе зобов`язань, АТ «МетаБанк» прийняло рішення про дострокове погашення позичальником кредиту. Відповідне повідомлення з вимогою про дострокове повернення кредиту протягом 10 днів з моменту відправлення, було направлено на адресу відповідачів 20 березня 2018 року, проте залишено без виконання.

Посилаючись на наведені обставини, АТ «МетаБанк» просило суд стягнути солідарно на їх користь з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором 79 від 11 жовтня 2006 року в розмірі 30122,19 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту в сумі 19224,43 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 10897,76 доларів США та 27823,01 грн., з яких: 4088,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу, 23734,69 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків, та по 6278,30 грн. судового збору.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовної заявою до АТ «МетаБанк» про визнання недійсними кредитного договору від 11 жовтня 2006 року № 79, додаткових угод № 1, 2, 3 до кредитного договору 11 жовтня 2006 року № 79, договору поруки від 11 жовтня 2006 року, договору іпотеки від 08 червня 2007 року та застосування наслідків недійсності правочинів.

В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 зазначала, що спірний договір про надання споживчого кредиту є несправедливим, повинен бути визнаний недійсним та укладеним під приводом обману. Так, в момент підписання кредитного договору, вона була ведена в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту. Банком не було надано у письмовій формі необхідної інформації для здійснення свідомого вибору. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 вважає, що між сторонами в належній формі не досягнуто згоди щодо істотних умов договору. Також, встановивши у договорі щомісячний платіж 270 доларів США, АТ «МетаБанк» обдурив позичальника оскільки вихідним параметрам кредитування відповідає ануїтентний платіж в розмірі 261,18 доларів США. Натомість банком встановлено платіж 270 доларів США. Такому значенню відповідає відсоткова ставка 14,065%, а не 13,5% яка зазначено у договорі. Під час укладення договору Банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. АТ «МетаБанк» не надано первинний документ, який би показував надходження валюти і час її надходження, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 вказує, що Банк обманює, стверджуючи про надання кредиту в сумі 21632 доларів США. При цьому, обмін іноземної валюти на гривню - це порушення умов кредитного договору, а використання іноземної валюти (отриманої в кредит), як засобу платежу на території України є порушенням законодавства України. Крім того, всупереч ЗУ «Про захист прав споживачів», ЦК України та ЗУ «Про фінансові послуги та державне врегулювання ринків фінансових послуг» в тексті кредитного договору не зазначено, що банк є уповноваженим банком або має генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, а тому на думку ОСОБА_1 , АТ «МетаБанк» не мав цивільної правоздатності фінансової (кредитної) установи та не був уповноваженим Банком щодо надання фінансових послуг (операцій).

Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними Договір про надання споживчого кредиту № 79 від 11 жовтня 2006 року, Додаткові угоди № 1, 2, 3 до Договору про надання споживчого кредиту № 79 від 11 жовтня 2006 року, Договір іпотеки № 703 від 08 червня 2007 року та Договір поруки № 702 від 11 жовтня 2006 року. Крім цього, просила суд застосувати подвійну реституцію, стягнути з АТ «МетаБанк» моральну шкоду в сумі 6000 грн. та завдані збитки в розмірі 312830,60 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2018 року прийнято зустрічну позову заяву ОСОБА_1 АТ «МетаБанк» про визнання недійсними кредитного договору від 11 жовтня 2006 року № 79, додаткових угод № 1, 2, 3 до кредитного договору 11 жовтня 2006 року № 79, договору поруки від 11 жовтня 2006 року, договору іпотеки від 08 червня 2007 року та застосування наслідків недійсності правочинів до спільного розгляду з первісним позовом АТ «МетаБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року позов АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «МетаБанк» 19224,43 доларів США заборгованості по кредиту, 10897,76 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 4088,32 грн. пені за несвоєчасне погашення основного боргу по кредиту, 23734,69 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «МетаБанк» по 6278,30 грн. судового збору.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 порушила зобов`язання перед банком, яке забезпечене порукою поручителя ОСОБА_2 , у зв`язку із цим наявні правові підстави для стягнення в солідарному порядку з відповідачів кредитної заборгованості. Зазначене також встановлено судовим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року, яким солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто заборгованість на користь ПАТ «МетаБанк» за кредитним договором № 79 від 11 жовтня 2006 року. Заяви відповідачів про застосування позовної давності до спірних правовідносин, залишені без задоволення, оскільки судом встановлено, що АТ «Мета-Банк» змінив строк виконання основного зобов`язання зі сплати кредиту та відсотків за користування кредитом до 30 березня 2018 року, направивши ОСОБА_1 вимогу-повідомлення про дострокове повернення кредиту.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за зустрічним позовом не довела належними та допустимими доказами недодержання в момент укладення між ПАТ «Металург», правонаступником якого є позивач за первісним позовом, та ОСОБА_1 кредитного договору від 11.10.2006 року №79 вимог, які є необхідними для визнання цього правочину судом недійсним.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її зустрічні позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не перевірив належним чином її доводи щодо невідповідності щомісячного платежу, які також підтверджені висновком судово-економічної експертизи, проведеної в рамках цієї справи. У висновку експерта також зазначено, що під час укладення кредитного договору №79 не встановлено викладення в його змісті інформації про умови кредитування, в т.ч. орієнтовану сукупну вартість кредиту та детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, що не узгоджується з вимогами п. 2, 4 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції також не звернув увагу, що АТ «МетаБанк» не надав належних доказів на підтвердження позовних вимог, а саме оригінали первинних документів, створених в момент здійснення господарських операцій. Також, не підтверджено належними доказами, первинними квитанціями, платежі за період з 24 лютого 2016 року по 01 березня 2017 року, що призвело до помилкового встановлення судом першої інстанції моменту початку позовної давності. Суд також не звернув уваги, що повідомлення про дострокове повернення кредиту Банком було надіслано ще 12 травня 2014 року, а отже, строк позовної давності позивачем пропущено.

У відзиві на апеляційну скаргу, АТ «МетаБанк» зазначає, що не погоджується з доводами ОСОБА_1 , посилаючись на що рішенням Коумнарського аройнного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року встановлено правомірність та дійсність оспорюваного кредитного договору та договору поруки. Просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року по цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

15 червня 2020 року від представника АТ «МетаБанк» до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано тим, що представник буде приймати участь у розгляді іншої справи, розгляд якої призначено на 16 червня о 17 год.

Відмовляючи у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія зважує на таке.

Відповідно до частини 1,2 статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, АТ «МетаБанк» будучи завчасно повідомленим про розгляд справи, а саме 25 травня 2020 року (т. 4 а.с. 24) не було позбавлено можливості забезпечити явку в судове засідання іншого представника, або скорившись свої правом, передбаченим ст. 212 ЦПК України, надіслати заяву про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

З огляду на зазначене, відповідно до статті 372 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав, які б свідчили про неможливість розгляду справи у даному судовому засіданні, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання АТ «МетаБанк».

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, частиною 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи наступні обставини.

11 жовтня 2006 року між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк» (банк), та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №79, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит для придбання житла на загальну суму 21632 доларів США, а ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 11 жовтня 2026 року включно, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (т. 1 а.с. 7-8).

Додатковими угодами №1, №2 та №3 до кредитного договору №79 від 11.10.2006 року, укладеними між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_1 11.01.2010 року, 11.02.2010 року та 20.06.2013 року відповідно, було внесено зміни до п.1.2 зазначеного кредитного договору, що стосується графіку погашення кредиту (т. 1 а.с. 8 зворот - 9).

Також, 11 жовтня 2006 року в якості забезпечення вищезазначеного кредитного договору між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є позивач (банк), та ОСОБА_2 (поручитель) був укладений договір поруки №702, на підставі якого поручитель взяла на себе зобов`язання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_1 (позичальник) її зобов`язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання нею умов кредитного договору (т. 1 а.с. 12).

08 червня 2007 року між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є позивач (Іпотекодержатель), та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 703, відповідно до умов якого (п. 1.1. договору) іпотекою забезпечується виконання Іпотекодавцем всіх його зобов`язань за кредитним договором від 11.10.2006 р. № 79, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, включаючи зобов`язання: повернути суму виданого кредиту в розмірі 21632 долари США, сплатити суму відсотків за кредитним договором, комісій, неустойки (штрафу, пені), будь-яких інших платежів, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати у повному обсязі збитки, заподіянні невиконанням або неналежним виконанням кредитного договору (т. 1 а.с. 14-16).

ПАТ «МетаБанк» у березні 2015 року зверталося до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «МетаБанк» 21281,15 грн. заборгованості по простроченому кредиту, 87236,53 грн. заборгованості за простроченими процентами, 37563,19 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за кредитним договором № 79 від 11.10.2006 року (т. 1 а.с. 17-22).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року змінено в частині стягнення в солідарному порядку судового збору (т. 1 а.с. 22 - зворот -24).

Встановлено також, та визнається учасниками справи, що вищевказане рішення суду не виконане та заборгованість за спірним кредитним договором відповідачами не сплачена.

У зв`язку з існуванням станом на 01 серпня 2018 року непогашеної заборгованості за кредитним договором, АТ «МетаБанк» звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з боржника та поручителя 19224,43 доларів США - заборгованості за основним боргом; 10897,76 доларів США - заборгованість за відсотками з 13 серпня 2015 року по 31 липня 2018 року; 4088,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу згідно п. 6 .5 кредитного договору з 28 лютого 2018 року по 31 березня 2018 року, 23734,63 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків згідно п. 6.5 кредитного договору з 28 лютого 2018 року по 31 березня 2018 року.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до чч. 1 і 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16 та зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Тому, після рішення суду, яким стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором, банк має право на стягнення з відповідача тільки коштів за невиконання ним грошового зобов`язання, що передбачено частиною другою статті 625 ЦК України.

Так, зі змісту рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року, яке є преюдиційним для спірних правовідносин, вбачається, що, обґрунтовуючи позов, банк посилався на положення частини другої статті 1050 ЦК України та просив достроково стягнути кредитну заборгованість. Судом першої інстанції позов банку був задоволений з урахуванням цих доводів та зазначених у позовній заяві норм права.

Таким чином, вбачається, що АТ «МетаБанк», звертаючись до суду з позовом у березні 2015 року про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку виконання основного зобов`язання, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших платежів за договором.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що вимога про дострокове повернення кредиту Банком на адресу ОСОБА_1 була направлена ще 12 травня 2014 року (т. 3 а.с. 78).

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов не обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «МетаБанк» у цій справі.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору від 11 жовтня 2006 року № 79, додаткових угод № 1, 2, 3 до кредитного договору 11 жовтня 2006 року № 79, договору поруки від 11 жовтня 2006 року, договору іпотеки від 08 червня 2007 року та застосування наслідків недійсності правочинів колегія суддів зазначає наступне.

У частині четвертій статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, під час ухвалення рішення від 12 серпня 2015 року Комунарським районним судом перевірялись заперечення ОСОБА_1 , та її доводам була надана вичерпна оцінка. Так, преюдиційним рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що Акціонерний банк «Металург» на момент укладення спірного кредитного договору мав видану в установленому законом порядку ліцензію на здійснення валютних операцій, та під час укладення договору між сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Крім того в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» в п.93 Суд зазначив, що Право на справедливий судовий розгляд, передбачене статтею 6 параграф 1 Конвенції (995 004), передбачає повагу до принципу верховенства права. Одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про визнання кредитного договору, додаткових угод, договору поруки та договору іпотеки недійсними не підлягають задоволенню саме на підставі вищезазначеного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевказаних положень процесуального законодавства, невірного застосування норм матеріального права, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову АТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та залишення без задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «МетаБанк» про визнання недійсними правочинів з інших правових підстав.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 травня 2020 року частково задоволено клопотання ОСОБА_1 та відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору в розмірі 18834,90 грн., але не більш як до ухвалення судового рішення (т. 4 а.с. 14-16), судовий збір підлягає стягненню з АТ «МетаБанк» в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 141, 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

Позов Акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «МетаБанк» про визнання недійсними кредитного договору від 11 жовтня 2006 року № 79, додаткових угод № 1, 2, 3 до кредитного договору 11 жовтня 2006 року № 79, договору поруки від 11 жовтня 2006 року, договору іпотеки від 08 червня 2007 року та застосування наслідків недійсності правочинів - залишити без задоволення з інших правових підстав.

Стягнути з Акціонерного товариства «МетаБанк» в дохід держави судовий збір в сумі 18834 (вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять чотири) гривні 90 копійок.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: