1Справа № 335/3027/20 2-о/335/54/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участі секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Запорізька міська рада, про встановлення факту проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свої вимоги заявник мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після її смерті відкрилась спадщина на ј частку квартири АДРЕСА_1 . За своє життя спадкодавець заповіт не складала, та заявник є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця.

Останні роки її мати хворіла та була дуже старенькою (померла у віці 90 років), тому вона для догляду за нею та ведення господарства з квітня 2017 року по день смерті мешкала разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, її адреса реєстрації : АДРЕСА_3 . Заявник звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини. Однак, 14 лютого 2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що видано відповідну постанову. Постанова мотивована тим, що факт спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами, нотаріусу на підтвердження факту спільного проживання із спадкодавцем не надано жодних підтверджуючих документів. Посилаючись на викладені обставини, заявник просить встановити факт її спільного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_2 .

В судове засідання представник заявника адвокат Богославський В.А. не з`явився, надав суду письмову заяву про слухання справи у його відсутність, вимоги за заявою підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник заінтересованої особи Запорізької міської ради не з`явився, подав до суду письмовий відзив про слухання справи у його відсутність та вирішення справи на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що заявник є донькою померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтва про народження (повторно) заявника, серії НОМЕР_1 , виданого Орджонікідзевським РАЦС 24 травня 1973 року, актовий запис № 3207.

Зміна прізвища з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_2 , виданого 03 квітня 1982 року Відділом РАЦС Виконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 578.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника ОСОБА_2 , про що Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 та зроблено відповідний актовий запис № 668.

Після її смерті відкрилась спадщина на ј частку квартири АДРЕСА_1 . Вказана частка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 від 28.12.1999 року, виданого ВАТ «Запорізький завод Феросплавів».

Судом досліджено копію матеріалів нотаріальної справи № 95/2019 після смерті спадкодавця ОСОБА_2 та встановлено, що заповіт остання не складала та єдиним спадкоємцем після її смерті є заявник.

14 лютого 2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що видано відповідну постанову.

Відмова, оформлена постановою мотивована тим, що згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Текст статті не містить трактування терміну «постійного проживання», оскільки згідно з Конституцією України та Законом України «Про свободу пересування та про вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2013 року особи, що мешкають в Україні, не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації. Отже, факт спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами. Нотаріусу на підтвердження факту спільного проживання із спадкодавцем не надано жодних підтверджуючих документів, відтак керуючись ст.ст. 49,68 Закону України «Про нотаріат», п. 3 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - відмовлено у видачі свідоцтва.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За частиною 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Метою звернення заявниці до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Слід зазначити, що в своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03.11.2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11.11.2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21.10.2015 року.

З матеріалів справи випливає, що заявником доведено, що вона на день смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали разом за однією адресою: АДРЕСА_2 .

Вказані обставини об`єктивно підтверджуються актом від 25.02.2020 року виданого за підписом начальника ЖЕВ АТ «Запорізький завод феросплавів» Цупило О.М., дослідженим судом.

Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи які б підтверджували прийняття спадщини після смерті спадкодавця шляхом постійного проживання на момент відкриття спадщини у заявниці відсутні, то вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

Наведені докази підтверджують той факт, що заявник постійно проживала зі своєю матір`ю на момент її смерті за місцем проживання спадкодавця за адресою: АДРЕСА_2 , однак, факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку. Оскільки заявник, як спадкоємець за законом постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючисьст.ст.9, 10, 12, 13, 247, 258-259, 264, 265, 268, 315, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІПН НОМЕР_5 ) зі спадкодавцем ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дні вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 р. ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя В.О. Макаров