ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2020 року м. Кропивницький

справа № 390/1435/19

провадження № 22-ц/4809/732/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Карпенка О. Л.,

секретар судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача адвокат Глазков Андрій Сергійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 31 січня 2020 року у складі головуючого судді Гершкула І. М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

15.10.2019 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 65051,50 грн за кредитним договором б/н від 17.08.2018.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.08.2018 ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 51000 грн шляхом встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «Приватбанк» відкрило відповідачу картковий рахунок, випустило та надало платіжну картку, а також здійснювало її обслуговування. ОСОБА_1 зобов`язався у строки здійснювати погашення заборгованості, проте через неналежне виконання умов договору виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути разом із судовими витратами.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 31 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю і безпідставністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано до суду лише копію анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 17.08.2018 та зазначено про відсутність її оригіналу із підписом відповідача, тому відповідно вважав, що відсутній договір, про який вказано у позовній заяві.

Крім того, суд зазначив, що із дослідженої копії анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17.08.2018 встановлено, що вона не містить умов договору про встановлення кредитного ліміту, нарахування відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Також суд вказав, що зважаючи на надані АТ КБ «Приватбанк» докази по справі у їх сукупності, відсутні підстави вважати, що сторонами укладено договір, обумовлено у письмовому вигляді кредитний ліміт, можливість нарахування відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів). Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, що вказані у позовній заяві. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які підтверджують суму наданих ОСОБА_1 кредиту у межах ліміту та умови його надання. Встановлені судом обставини не підтверджують укладення кредитного договору. Відсутні докази надання відповідачу банківських карт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначило, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Не враховано судом, що відповідно до умов укладеного договору б/н від 17.08.2018 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 51000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 37,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Виписку про рух коштів клієнта, яку банк вважає первинним документом і надав на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів у банку, не враховано.

Користування кредитним лімітом банку підтверджує виписка про рух коштів, це прослідковується також із розрахунку заборгованості.

Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом, що є підставою для задоволення позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник відповідача адвокат Глазков А.С. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача адвоката Глазкова А. С., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Як вбачається із копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 17.08.2018, ОСОБА_1 виявив бажання отримувати послуги АТ КБ «Приватбанк», але не зазначив про обраний тариф, відсоткову ставку, розмір неустойки (а.с. 8-9).

В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначено, що він підписавши заяву приєднується до Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті privatbank.ua, які разом із пам`яткою клієнта тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.

До позовної заяви долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів, на якому відсутній підпис ОСОБА_1 (а.с.10-29).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 16.09.2019 ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 65051,50 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 50457,86 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 11019,76 грн; штрафу 500 грн (фіксована частина), штрафу 3073,88 грн (процентна складова) (а.с.7).

Згідно виписки з особового рахунку основної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 року по 22.12.2019 року вбачається, що заборгованість в сумі 50669,19 грн виникла після списання 13.08.2018 коштів з карткового рахунку № НОМЕР_2 (а.с.74-99).

Згідно листа № 21486-ВБ від 29.01.2020, наданого позивачем на ухвалу суду (а.с.104-105), сторонами було укладено договір про надання банківських послуг в електронному вигляді, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил падання банківських послуг у Приватбанку, підписаної особисто позичальником за допомогою стилусу на планшеті, що погоджено із клієнтом, а також Умов і Правил надання банківських послуг, Тарифів банку. В цьому листі банк повідомив, що за технічними обставинами підпис клієнта не відображається. Укладення договору в електронному вигляді не суперечить нормам чинного законодавства. До позовної заяви долучено паперовий вигляд електронної анкети-заяви, проте банк не має можливості надати її оригінал на виконання вимог ухвали суду. Крім того, не є можливим надати до суду оригінал Умов і Правил надання банківських послуг, оскільки в АТ КБ «Приватбанк» діє електронний документообіг і запитувані документи знаходяться в електронному архіві. Ознайомитися з повним текстом можливо у електронному архіві (а.с.107-108).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Підписавши анкету-заяву б/н від 17.08.2018, шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, сторони погодили його електрону форму та визначилися з його умовами.

ОСОБА_1 , заперечуючи проти позовних вимог, оспорював факт підписання ним анкети-заяви у такий спосіб, проте не надав доказів на його спростування.

Представником відповідача адвокатом Глазковим А. С. в суді першої інстанції було подано клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи щодо належності підпису на анкеті-заяві ОСОБА_1 (а.с.11-112), проте під час судового засідання вказане клопотання було зняте з розгляду за заявою представника відповідача і ухвалою суду залишене без розгляду (а.с.115).

Тому в силу презумпції правомірності договору, передбаченої статтею 204 ЦК України, факт укладення сторонами спірного кредитного договору у зазначеній формі не спростований.

Суд першої інстанції всупереч вказаним нормам закону і встановленим обставини справи дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позову за його недоведеністю саме з тих підстав, що позивачем не підтверджено укладення із ОСОБА_1 кредитного договору б/н від 17.08.2018.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом , так і від будь-кого з них окремо.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 17.08.2018 року підписав анкету-заяву б/н в який виявив бажання приєднатися до Умов та Правил банка.

АТ КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги до ОСОБА_1 про стягнення кредитних коштів (тіла кредиту) в сумі 50457,86 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 11019,76 грн, та штрафів: фіксована частина 500 грн, й процентна складова 3073,88 грн за умовами кредитного договору б/н від 17.08.2018, послався на розрахунок заборгованості станом на 16.09.2019та виписки по особовому рахунку основної картки № НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 року по 22.12.2019 року.

Дослідивши вказані докази, апеляційний суд звернув увагу на неузгодженість викладеної в них інформації.

Так, згідно розрахунку заборгованості станом на 16.09.2019 борг за кредитом в сумі 50999,75 грн у ОСОБА_1 виник 05.09.2018 (а.с.7).

Згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 основної картки № НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 року по 22.12.2019 року заборгованість виникла після списання коштів з карткового рахунку № НОМЕР_2 в сумі 50669,19 грн 13.08.2018 (а.с.74).

Далі зазначено, що борг рахується з 05.09.2018 на картковому рахунку № НОМЕР_3 в сумі 50999,75 грн (а.с. 74), також після операції щодо переказу 14.08.2018 борг по картковому рахунку№ НОМЕР_1 в сумі 50979,75 грн (а.с.74 зв. ст.).

Згідно наданої АТ КБ «Приватбанк» довідки на підставі підписаного кредитного договору б/н відповідачу були надано сім карток, останні дві з яких: № НОМЕР_1 , видана 31.02.2017, діє до 02/20, та № НОМЕР_4 ** НОМЕР_5 , видана 04.06.2018, діє до 06/19 (а.с.141).

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що вказані кредитні картки, за допомогою яких проводились операції з кредитними коштами, отримані відповідачем до моменту укладення між сторонами спірного кредитного договору від 17.08.2018, на підтвердження якого надана анкета-заява б/н, складена і підписана із використанням та за допомогою електронних засобів, і нарахована кредитна заборгованість фактично виникла на підставі іншого договору, про який не зазначено позивачем.

Доказів отримання ОСОБА_1 після підписання спірного кредитного договору б/н від 17.08.2018 кредитних карток та їх використання для користування кредитними коштами позивачем судам не надано.

Також, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, АТ КБ «Приватбанк» окрім тіла кредиту просив стягнути нараховані суми відсотків та штрафів.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг із Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифи банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємну частину договору.

Витягом із Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і Тарифи банку надавались для ознайомлення відповідачу та він погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати тіла кредиту та відсотків, відповідальність у вигляді штрафів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів і Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин і без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність письмових доказів домовленості сторін про тіло кредиту, відсотки, відповідальність у вигляді штрафів, надані банком Витяг із Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ОСОБА_3 , з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину договору, який укладено сторонами. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір і порядок нарахування тіла кредиту, відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказані висновки узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів про отримання відповідачем кредитної картки на підставі кредитного договору від 17.08.2018, та використання після вказаної дати кредитних коштів, вбачається, що заборгованість за кредитом у зазначеній в позові сумі 50457,86 грн виникла по кредитним карткам № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 і стосуються зобов`язань за іншим договором, у вказаній анкеті-заяві відсутні узгоджені сторонами умови щодо домовленості сторін про розмір кредиту, відсотки, відповідальність у вигляді штрафів, а також вказівка про визнання боргу, що виник раніше, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором б/н від 17.08.2018 задоволенню не підлягають за їх безпідставністю.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову за недоведеністю підписання відповідачем кредитного договору від 17.08.2018 через не надання позивачем оригіналу анкети-заяви, є помилковим і не відповідає вимогам норм матеріального права, зроблений з порушенням норм процесуального права, без врахування і належної оцінки всіх обставин та наданих доказів.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором б/н від 17.08.2018 за його безпідставністю, оскільки визначена позивачем кредитна заборгованість виникла до укладення вказаного договору і спірний кредитний договір не передбачає умов для її стягнення.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 31 січня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 17.08.2018 року відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

О. Л. Карпенко