ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1475/19Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 22-ц/817/317/20 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

за участі секретаря Іванюти О.М.

та сторін позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Захарчука Ю.В.; представника відповідача адвоката Панчука С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 595/1475/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року, ухваленого суддею Содоморою Р.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Бучацьке лісове господарство про скасування наказу та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ДП Бучацьке лісове господарство про скасування наказу та поновлення на роботі.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач незаконно звільнив його з посади виконуючого обов`язків лісничого Криницького лісництва, так як на ім`я директора ДП Бучацьке лісове господарство ним було подано заяву про надання відпустки з 13.05.2019 року, яку керівник підприємства погодив, а тому вважає, що правомірно перебував у відпустці. Крім того, погодження на звільнення, надане профспілковим комітетом є неправомірним, оскільки надане з порушенням процедури.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року в позові ОСОБА_1 до ДП Бучацьке лісове господарство про скасування наказу та поновлення на роботі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бучацького районного суду від 16 грудня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не дав правової оцінки факту виконання обов`язків лісничого Криницького лісництва одночасно ОСОБА_2 і ним. Призначення тимчасово виконуючим обов`язки лісничого Криницького лісництва помічника лісничого Сидора В.Б. підтверджує факт надання йому відпустки, оскільки обов`язки лісничого Криницького лісництва одночасно не можуть виконувати дві особи

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не поступив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Захарчук Ю.В. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній

Представник відповідача адвокат Панчук С.М. апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, пояснивши, що ОСОБА_1 був в.о. Криницького лісництва і згідно графіка відпусток повинен був перебувати у відпустці з 4 листопада по 8.12.2019 року. Однак в цей період він у відпустку не ходив. Написавши заяву на відпустку із 13 травня 2020 року ОСОБА_1 повинен був узгодити її із керівництвом установи. 11 травня 2020 року ДП Бучацьке лісове господарство видало наказ №119, яким зобов`язав ОСОБА_1 , як керівника лісництва, передати лісництво ОСОБА_2 , однак даний наказ останній не виконав. Наказу про надання відпустки ОСОБА_1 відсутній, тобто позивач самовільно залишив місце праці з 13 травня по 04 червня 2019 року.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 19, 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ст. 369 ч. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем допущено прогул без поважних причин, а тому звільнення по п. 4 ст. 40 КЗпП України проведено з дотриманням норм трудового законодавства.

З даним рішенням суду погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 переведено з ДП Чортківського лісового господарства Тернопільського обласного Управління лісового та мисливського господарства в ДП Бучацьке лісове господарство Тернопільського обласного Управління лісового та мисливського господарства на посаду виконуючого обов`язки лісничого Криницького лісництва.

10 травня 2019 року ОСОБА_1 написав заяву про надання чергової відпустки тривалістю 22 календарних дні з 13 травня 2019 року. Директор ДП Бучацьке лісове господарство Романишин І.С. наклав резолюцію на заяву. (а.с.3).

Наказом № 114-К від 04.07.2019 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогули без поважних причин по ст. 40 п.4 КЗпП України підстава - акти про відсутність на роботі ОСОБА_1 , акт про відмову надання пояснення причин відсутності на роботі від 27.05.2019 року, протокол № 2 від 04.07.2019 року засідання профспілкового комітету ДП «Бучацький лісгосп».

Посилання ОСОБА_1 на знаходження його з 13 травня по 4 червня 2019 року у щорічній оплачуваній відпустці є необґрунтованим, з наступних підстав.

Пунктом 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника (правова позиція Верховного суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1412цс17).

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки.

Надання всім працівникам щорічної оплачуваної відпустки є реалізацією їх прав на відпочинок, яке закріплене у ст. 45 Конституції України.

Умови, тривалість і порядок надання працівникам відпусток визначають Кодекс законів про працю та Закону України Про відпустки.

Черговість надання відпусток визначається графіком, який затверджений власником або уповноваженим ним органом за погодженням первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом і доводиться до відома всіх працівників. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Будь які зміни в графіках відпусток можливі лише за взаємною домовленістю між власником або уповноваженим ним органом і працівником (ст. 10 , 11 Закону України Про відпустки).

Із наказу ДП Бучацьке лісове господарство № 119 від 11 травня 2019 року про передачу майна ОСОБА_3 лісництва вбачається, що у зв`язку із відпусткою в.о. лісничого Криницького лісництва ОСОБА_1 , призначено тимчасово виконуючим обов`язки лісничого Криницького лісництва помічника лісничого ОСОБА_2 . Для передачі майна лісництва створено комісію в складі: ОСОБА_4 головний лісничий голова комісії, ОСОБА_5 інженер лісозаготівель член комісії, ОСОБА_6 начальник лісогосподарського відділу член комісії, ОСОБА_7 провідний інженер охорони і захисту лісу член комісії, ОСОБА_8 провідний бухгалтер член комісії. Зобов`язано акт передачі представити до 15.05.2019 року. (а.с.4).

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 не заперечив того, що даний наказ ним був не виконаний.

Матеріалами справи доведено, що підставами для видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 по ст. 40 п.4 КзпП України були доповідні записки головного лісничого ОСОБА_4 на ім`я директора ДП «Бучацький лісгосп» про відсутність ОСОБА_1 на роботі 14 та 15.05.2019 року з 08 год. по 17 год., про причини неявки не повідомив, а також акти про його відсутність на робочому місці 16, 21, 22-24, 28-31 травня 2019 року без поважних причин.

Написання заяви та видача відповідачем наказу № 119 від 11 травня 2019 року про надання ОСОБА_1 щорічно оплачуваної відпустки на 22 календарних дні із 13 травня 2019 року не можна вважати таким узгодженням, оскільки керівництвом ДП «Бучацьке лісове господарство» згоди на надання ОСОБА_1 відпустки отримано не було, наказ щодо надання відпустки на вказаний період не видався, з таким наказом його не було ознайомлено, коштів за щорічну відпустку не отримував.

Отже, ОСОБА_1 ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не подав належних та переконливих доказів того, що його заява про надання відпустки була узгоджена із керівництвом та що був виданий відповідний наказ роботодавця, суд першої інстанції підставно прийшов до переконання, що апелянт самовільно використав дні відпустки, без погодження із відповідачем, чим вчинив прогул.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що сам факт наявності наказу від 11 травня 2019 року № 119 про передачу майна ОСОБА_3 лісництва з якого випливає, що у зв`язку із відпусткою в.о. лісничого Криницького лісництва ОСОБА_9 .І., призначено тимчасово виконуючим обов`язки лісничого Криницького лісництва помічника лісничого ОСОБА_2 ., не можна вважати належним чином оформленою згодою відповідача щодо надання апелянту відпустки та не є поважною причиною невиходу його на роботу з 13 травня 2019 року .

Посилання апелянта на те, що він вважав наказ № 119 від 11 травня 2019 року як згода керівництва відповідача про надання йому відпустки, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки цей наказ є проміжним, яким зобов`язано ОСОБА_1 , як керівника Криницького лісництва, передати всі свої повноваження іншій особі. Однак даний наказ ним не виконано і з 13 травня 2019 року по 04 червня 2019 року на роботу не виходив, мотивуючи тим, що 13 травня 2019 року вийшов на роботу для передачі своїх обов`язків ОСОБА_2 , але були відсутні члени комісії і він більше на роботу не виходив, а з 5 червня по 2 липня 2019 року перебував на лікарняних.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

22.05.2019 року на адресу ОСОБА_1 надіслано лист № 398, згідно якого його просять з`явитися у відділ кадрів підприємства та надати пояснення щодо відсутності на робочому місці із 13.05.2019 року по 22.05.2019 року (а.с.34).

Із акту від 27.05.2019 року вбачається, що 27.05.2019 року о 09 год. ОСОБА_1 прибув у відділ кадрів ДП «Бучацький лісгосп», відповідно до листа № 398 від 22.05.2019 року, де йому було запропоновано надати письмові пояснення причин його відсутності на роботі, проте від надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився (а.с.40).

Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

30.05.2019 року директором ДП «Бучацький лісгосп» на ім`я голови профспілкового комітету ДП «Бучацький лісгосп» було подано подання № 416 про отримання згоди на звільнення за прогули ОСОБА_1 , який був відсутній на роботі з 14.05.2019 року по 29.05.2019 року.

Згідно протоколу засідання профспілкового комітету ДП «Бучацьке лісове господарство» № 2 від 04.07.2019 року вбачається, що на засіданні розглядалося питання про надання згоди на звільнення за прогули в.о. лісничого Криницького лісництва ОСОБА_9 .І., де виступив Шевчук С.В., який повідомив, що 13.05.2019 року ОСОБА_1 було усно повідомлено, що наказ на його відпустку відсутній і він повинен перебувати на робочому місці.

Профспілковий комітет ДП «Бучацьке лісове господарство» 04 липня 2019 року надав згоду на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 4 статті 40 КЗпП України (голосувало вісім осіб, за проголосувало вісім осіб, утримались та проти нуль осіб).

Доводи апелянта про те, що засідання профспілкового комітету хоч і відбулось, але голосування не було проведено є голослівними і жодним доказом не підтверджено.

Отже, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці з 13.05.2019 року по 02.062019 року, угоди між працівником та власником підприємства про надання працівнику відпустки не досягнуто, оскільки наказ про відпустку не видавався, а також, що причина відсутність позивача на роботі протягом указаного періоду не може вважатися поважною.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 19 лютого 2020 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року підлягає поновленню.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину до 22 травня 2020 року, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, із змінами внесеними Постановою КМУ №239 від 25 березня 2020 року.

Відповідно до пункту 3 Розділу XII Прикінцеві положення ЦПК України, із змінами внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року - залишити без зміни.

Поновити дію рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 9 грудня 2019 року.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 червня 2020 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: О.З. Костів

С.І. Дикун