ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/851/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2020 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарях Литвин Н.М.

Лавро А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про поділ майна подружжя.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та пояснили суду, що 21.07.2001 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, під час якого ними за спільні кошти 08.09.2015 були придбані квартири АДРЕСА_2 , які були зареєстровані на ім`я відповідача. Враховуючи те, що дані квартири належать позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності в рівних частках, позивач просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 , а за відповідачем визнати право власності АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував та пояснив суду, що квартири АДРЕСА_2 були придбані за кошти, які були його особистою приватною власністю та які він отримав від своїх батьків, а тому дане майно не підлягає поділу, як таке, що спільно придбано подружжям.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 21.07.2001 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується рішенням Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11.07.2017 по справі № 285/1533/17 (а.с. 8-9).

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 29.07.2009 та серії НОМЕР_2 від 17.08.2006, виданих Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області (а.с. 6, 7).

08.09.2015 ОСОБА_2 придбав квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 132754176 від 31.07.2018 (а.с. 10-12).

11.07.2017 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується рішенням Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11.07.2017 по справі № 285/1533/17 (а.с. 8-9).

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до п.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як рекомендує п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оцінюючи належність, допустимість а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що квартири АДРЕСА_2 набуті в період шлюбу, тому суд приходить до висновку, що майно є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає розподілу між сторонами в рівних частках для кожного. Оскільки що вартість вказаних квартир становить приблизно один мільйон гривень, тому суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_3 , та за відповідачем визнати право власності на квартиру № 27 в порядку поділу майна подружжя.

Ствердження відповідача щодо того, що обидві спірні квартири були придбані за рахунок коштів його батьків, тому вказане майно є його особистою приватною власністю, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, і відповідач, маючи 1 рік та 2 місяців терміну між першим та третім судовим засіданням, з цього приводу належних та допустимих доказів не надав.

На підставі ст. 133, 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги судом задоволені у повному обсязі, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд розділив майно в рівних частках між двома сторонами, тому сплачений позивачем судовий збір в максимальному розмірі необхідно розділити між сторонами порівну (8810,00 грн./2= 4405,00 грн.).

Керуючись ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 258, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 321, 368 ЦК України, 60, 63, 70 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) право власності на квартиру АДРЕСА_3 вартістю 1 008 663 грн. 21 коп. в порядку поділу майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) право власності на квартиру АДРЕСА_2 вартістю 1 008 663 грн. 21 коп. в порядку поділу майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 405 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя : О.М.Колесник