ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/917/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/4393/19 Категорія: 304090000 Чубай В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року : м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" - адвоката Архиповець Юлії Василівни на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2020 року (повний текст рішення складено 10 березня 2020 року) у справі за позовом Акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" (далі - АТ "Піреус Банк МКБ", банк) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання -

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року АТ "Піреус Банк МКБ" звернулось до суду з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що останніми не виконується рішення суду про стягнення з них на користь банку заборгованості за кредитом.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2013 року, яке набрало законної сили, на користь позивача з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 11913,44 доларів США, що станом на 18 червня 2012 року становило 95224,13 гривень.

29.11.2017 в порядку примусового виконання рішення стягнуто з відповідачів на користь банку 95 224,13 грн., що є еквівалентом 3543,88 дол. США за курсом НБУ станом на день стягнення. Постановою державного виконавця від 06.12.2017 року виконавче провадження за вказаним вище рішенням суду закінчено у зв`язку з повним виконанням.

Дане рішення органів ДВС на даний момент оскаржене в судовому порядку.

Банк вважав, що стягувачу має бути перерахована сума заборгованості, вказана у резолютивній частині судового рішення у іноземній валюті, а не її еквівалент у національній валюті, тому сума заборгованості відповідачів за рішенням суду на теперішній час становить 8369,56 доларів США (11913,44 - 3543,88), від погашення якої відповідачі ухиляються.

За таких обставин, керуючись постановою Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів три проценти річних у розмірі 948,07 доларів США, виходячи із заборгованості у розмірі 8369,56 доларів США, за період з 18 березня 2016 року по 18 березня 2019 року, тобто за три роки, що передували зверненню до суду.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 три проценти річних за період з 18 березня 2016 року по 28 листопада 2017 року включно у розмірі 4860,34 гривень.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Піреус Банк МКБ" судовий збір у розмірі 181,83 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ "Піреус Банк МКБ" судовий збір у розмірі 181,83 гривень.

Висновки суду обґрунтовані тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2018 року у справі № 753/18000/17, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 14 листопада 2018 року, у задоволенні позову ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (відповідачі) про солідарне стягнення курсової різниці, донарахованих відсотків та пені - відмовлено.

Під час розгляду вказаної справи суди дійшли висновку, що погашення заборгованості відбулося у національній валюті, виходячи з офіційного курсу НБУ на момент ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, спір між сторонами вирішено судом і рішення суду виконано в повному обсязі. При цьому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи встановлені обставини, набрання судовими рішеннями законної сили, суд критично оцінив доводи позивача про наявність у відповідачів заборгованості у розмірі 8369,56 доларів США, оскільки вказаними вище судовими рішеннями констатовано погашення боргу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з ухваленням рішення про стягнення боргу в 2013 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 29 листопада 2017 року (дата погашення боргу). Відтак банк має право на отримання трьох процентів річних за увесь час прострочення до 29 листопада 2017 року.

Посилаючись на такі факти, суд стягнув із відповідачів солідарно на користь позивача три проценти річних за період з 18 березня 2016 року (в межах заявлених позовних вимог) по 28 листопада 2017 року включно (останній день перед погашенням заборгованості), а саме за 621 календарний день, що становить 4860,34 гривень (95224,13 гривень х 3% / 100% / 365 днів х 621 день).

Судом також вирішено питання розподілу судових витрат відповідно до частки задоволених позовних вимог.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

Доводи скарги зводяться до того, що суд неправильно констатував, що судовими рішеннями у справі № 753/18000/17 встановлено, що відповідачі повністю виконали зобов`язання за договором кредиту, оскільки це не входило в предмет спору.

Так, рішенням суду у справі №2602/5104/12 встановлено обов`язок відповідачів повернути борг в розмірі 11 913,00 дол. США.

Державним виконавцем стягнуто еквівалент у національній валюті станом на день постановлення рішення (95 224,13 грн., що є еквівалентом 3543,88 дол. США за курсом НБУ станом на день стягнення). Таким чином, сума боргу в розмірі 8369,56 доларів США залишилось неповернутою.

Правомірність закриття виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням судового рішення наразі вирішується у судовому порядку (справа №753/1991/19-ц).

При обрахунку суми стягнення в іноземній валюті за основу має братися прострочена сума, визначена в судовому рішення, а не її еквівалент у національній валюті.

Таким чином, позивач вважає, що має право на стягнення 3% річних від суми за час прострочення виконання грошового зобов`язання (від 8369,56 дол. США) за період з 18.03.2016 по 18.03.2019, що становить 948,07 дол. США.

Посилаючись на незаконність рішення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, АТ "Піреус Банк МКБ" просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове про повне задоволення позову.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погодились з рішенням районного суду, вважаючи його законним та обґрунтованим. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2013 року у справі № 2602/5104/12, яке набрало законної сили, з відповідачів солідарно на користь позивача стягнуто заборгованість у розмірі 11 913,44 доларів США за кредитним договором № К/08-54 від 18 червня 2008 року, що становить за курсом НБУ за гривневим еквівалентом станом на 18 червня 2012 року 95224,13 гривень (а.с. 5-7).

Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу Черкаського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області від 06 грудня 2017 року виконавче провадження

№ 54109400 з виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва від

17 січня 2014 року у справі № 2602/5104/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» боргу у сумі 95224,13 гривень закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 124).

Також встановлено, що банк звернувся із скаргою на дії державних виконавців, якою просив скасувати постанови державних виконавців про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2013 року у справі № 2602/5104/12, посилаючись на те, що рішення суду фактично не виконано, оскільки суд постановив стягнути борг в іноземній валюті в розмірі 11 913,44 доларів США, тоді як виконавцями стягнуто борг в еквіваленті в національній валюті. Вказана скарга неодноразово переглядалась судами, наразі перебуває в провадженні Київського апеляційного суду (справа №753/1991/19-ц).

Крім того, у вересні 2017 року банк звертався з позовом до відповідачів, яким просив суд стягнути з них донараховані відсотки за кредитним договором та курсову різницю.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.07.2018, залишеним без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 14.11.2018, у задоволенні позову відмовлено. Підстава відмови судами вказана та обставина, що кредитор у даному випадку мав право на отримання сум на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Водночас, суди зазначили, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судом, а не її еквівалент у гривні (а.с. 82-96).

Позовні вимоги у спорі стосуються стягнення трьох процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України на суму невиконаного зобов`язання, визначеного судовим рішенням в іноземній валюті, за період з 18.03.2016 по 18.03.2019 (за три роки до звернення з позовом до суду).

До даних правовідносин застосовуються такі норми законодавства.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Чинне законодавство не містить заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Отже, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Встановлено, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, з відповідачів стягнуто на користь банку в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 11913 доларів США., що за курсом НБУ за гривневим еквівалентом станом на 18 червня 2012 року становить 95 224,13 грн.

Виконавчий лист від 17.01.2014 видано про стягнення з відповідачів солідарно на користь банк боргу за кредитним договором станом на 18 вересня 2012 року в розмірі 11 913 доларів США, що становить за курсом НБУ за гривневим еквівалентом станом на 18 червня 2012 року 95 224 грн. 13 коп.

Таким чином, судовим рішенням стягнуто заборгованість в іноземній валюті.

Державним виконавцем 06.12.2017 завершено виконавче провадження у зв`язку з його повним виконанням, оскільки в примусовому порядку стягнуто 95 224 грн. 13 коп.

Законність таких дій наразі оскаржується банком в судовому порядку.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, станом на момент винесення постанови про завершення виконавчого провадження).

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалюючи рішення у справі, Дарницький районний суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Саме таких висновків дійшов апеляційний суд Черкаської області у постанові від 14.11.2018, яким залишив без змін рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.07.2018 у справі №753/18000/17 про відмову в стягненні курсової різниці за договором кредиту, донарахованих відсотків за кредитом та пені за несвоєчасну сплату відсотків. Крім того, судовими рішеннями у даній справі зазначалось, що кредитор має право не на відсотки за умовами договору кредиту, а на стягнення сум за ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаними вище судовими рішеннями встановлено факт повного виконання зобов`язань боржників за договором кредиту, оскільки дане питання не входило в предмет позову у справі №753/18000/17.

З огляду на викладене, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що у відповідачів існує прострочене зобов`язання з погашення заборгованості, визначеної в доларах США. А у разі наявності простроченого зобов`язання на суму невиконаної частини зобов`язання можливо нараховувати суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин сул враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Крім цього, у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц з приводу можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачу має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При нарахуванні трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Проценти розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Відповідних правових висновки дійшла Велика Палата Верховного Суду за близькими правовідносинами у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Датою погашення боргу в розмірі 95224,13 грн. є 29.11.2017 року.

Офіційний курс валют за інформацією НБУ на офіційному сайті станом на 29.11.2017 становив 2687,1826 грн. за 100 дол. США. Отже борг погашено 29.11.2017 в розмірі 3543,64 дол. США (95224,13 грн.).

Простроченою (неповернутою) є сума в розмірі 11 913,00 дол. США - 3543,88 дол. США = 8369,56 доларів США, на яку банк правомірно нарахував 3% річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Розрахунок 3% річних перевірено колегією суддів, і є вірним (а.с. 4).

За період з 18.03.2016 по 18.03.2019 (три роки перед зверненням з позовом) розмір 3% річних за прострочення грошового зобов`язання становить 948,07 дол. США.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що районний суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, вважаючи, що рішення суду про стягнення боргу за договором кредиту виконано 29.11.2017 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги спростовують такий висновок суду, оскільки зобов`язання визначене в дол. США повинно бути виконане в іноземній валюті, а не в її еквіваленті.

За таких підстав, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового про повне задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються з судового збору за звернення з позовом (1921 грн. - а.с. 1) та з апеляційною скаргою (2882 грн.), всього на суму 4803 грн.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України у випадку задоволення позову підтверджені судові витрати позивачів підлягають до стягнення із відповідачів в рівних частках.

Справа в даному випадку є малозначною.

Згідно ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 35, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" - адвоката Архиповець Юлії Василівни задовольнити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 18.03.2016 по 18.03.2019 в розмірі 948,07 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" судові витрати в розмірі 2401,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" судові витрати в розмірі 2401,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст.389 ЦПК України.

Судді