Справа № 202/3309/20
Провадження № 2/202/1468/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

09 червня 2020 року суддя Індустріального районного суду м Дніпропетровська Слюсар Л.П. ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання права на соціальний захист, зобов`язання відшкодувати збитки та моральну шкоду, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання права на соціальний захист, зобов`язання відшкодувати збитки та моральну шкоду.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що він перебуває на обліку в Фонді соціального страхування України у зв`язку з нещасними випадками, які трапилися з ним на виробництві 07 квітня 1995 року та 9 грудня 1997 року. Фонд зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105-XV. Страхові виплати складаються також із страхових витрат на медичну та соціальну допомогу ( п.4 ч.7 ст.36 Закону). В березні 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявами про надання коштів для фінансування діагностики в розмірі 700,00 грн. та фінансування витрат в сумі 1045,67 на медичну допомогу на підставі виданої лікуючим лікарем невропатологом довідки про призначення йому лікування та трьох рахунків про вартість придбаних ним ліків, відповідно до абз.6 ч.3 ст.42 вищевказаного Закону. Однак, відповідач своїми листами відмовив у фінансуванні страхових виплат на діагностику та витрат на придбання ліків. Відповідач, як юридична особа несе відповідальність за шкоду, заподіяну з його вини застрахованим особам внаслідок несвоєчасної або неповної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або несвоєчасного надання соціальних послуг, відповідно до ч.3 ст.10 Закону №1105-XV. Відповідачем спричинено позивачу моральну шкоду, яка оцінена позивачем в розмірі 4000 грн.

Просив суд: визнати право ОСОБА_1 на соціальний захист, що включає право на фінансування страхових витрат на діагностику для надання йому цілеспрямованої та ефективної медичної допомоги; зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області відшкодовувати ОСОБА_1 збитки на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію для надання йому цілеспрямованої та ефективної медичної допомоги; визнати право ОСОБА_1 на соціальний захист, що включає право на фінансування страхових витрат на його медичну допомогу, у тому числі витрати на придбання ліків, на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість; зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області відшкодовувати ОСОБА_1 збитки на придбання ліків, на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість; відшкодувати збитки в сумі 1 045,67 грн. на медичну допомогу на підставі виданої лікуючим лікарем невропатологом довідки про призначення ОСОБА_1 ліків та рахунків про вартість придбаних ним ліків; відшкодувати ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду в сумі 4 000 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2020 року визначено головуючого суддю Слюсар Л.П.

Ознайомившись з позовною заявою доходжу наступного висновку.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист і основоположних свобод (1950 року), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105-XV передбачено, що цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Згідно із частинами першою, другою статті 4 Закону № 1105-XIV Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Одним із принципів соціального страхування, відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 3 вказаного Закону, зокрема, є законодавчо визначені умови і порядок здійснення соціального страхування та державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Пунктами 6, 7 статті 6 Закону № 1105-XIV, рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов`язковим для виконання, у тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується. Рішення правління Фонду оформляється постановою, відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до статті 8 Закону № 1105-XIV, виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду, є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та в порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду, що затверджується його правлінням, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Згідно зі статтею 9 Закону № 1105-XIV основними завданнями Фонду та його робочих органів, зокрема, є реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

У частині другій статті 10 цього ж Закону, зокрема, встановлено, що Фонд зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом.

Спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку, що визначено ч. 1 ст. 17 Закону №1105-XIV.

Аналіз положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які визначають правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема й компенсацію Фонду та його робочих органів, дає підстави для висновку, що у відносинах, пов`язаних із виплатою страхувальником у передбачених законодавством випадках страхових виплат, ці органи не виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин, а здійснюють владні управлінські функції, спрямовані на забезпечення державних гарантій застрахованими особами своїх прав.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду у зв`язку із тим, що він звернувся з заявами про фінансування виплат на медичну та соціальну допомогу до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, однак відповідач кошти йому не сплатив, зазначені виплати відносяться до страхових виплат, у зв`язку з порушенням його прав просить також стягнути моральну шкоду спричинену діями відповідача.

Таким чином, позивач не погоджується з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень при здійсненні останнім своїх функцій.

Фонд є суб`єктом владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями.

Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 405/5366/17 (провадження № 11-876апп18) та постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 360/1438/16 (провадження № 11-350апп18).

У спірних правовідносинах Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями, а спір має ознаки публічно-правових відносин, отже підлягає розгляду за правилами КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, суддя доходить висновку про відмову у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання права на соціальний захист, зобов`язання відшкодувати збитки та моральну шкоду, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно необхідно роз`яснити позивачу його право на звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з даним позовом в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, ст.ст. 186, 258-261, 353 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у цивільній справі за його позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання права на соціальний захист, зобов`язання відшкодувати збитки та моральну шкоду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, шляхом подачі у 15-ти денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Строк подання апеляційної скарги на ухвалу суду продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19).

Суддя Л.П. Слюсар