КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа 752/14414/19

провадження № 22-ц/824/1013/2020

11 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Примушку О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в зв`язку з неналежним виконанням договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року в складі судді Чередніченко Н. П.,

встановив:

09.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (далі - ТОВ «Нова Пошта») на його користь компенсацію за втрачену посилку та витрати, що будуть понесені ним у зв`язку з судовим розглядом справи, в сумі 43 941,80 грн, а саме: оголошену вартість втраченої посилки - 32 000 грн, вказану в експрес-накладній № 5157 від 01.04.2019; суму штрафу, відповідно до умов п. 7.2.4. Публічного договору ТОВ «Нова Пошта» -7 753,60 грн; суму відшкодування вартості (компенсація) моральної шкоди - 1000 грн, що виражалася в душевних стражданнях, нервовому хвилюванні та перевантаженні, яких він зазнав у зв`язку з втратою його майна вартістю понад тридцять тисяч гривень; попередню (орієнтовану) суму вартості проїзних документів, за даними офіційного перевізника за посиланням на сайті: https: //ww.uz.gov.ua/passengers /reservation_purchase_travel_documents/ , через сервіс придбання електронних проїзних документів за посиланням https: // booking.uz.gov.ua/ru/, що будуть понесені для участі в судових засіданнях, не менш як двох (підготовчого та розгляду справи по суті), середньою вартістю квитка в одну сторону із м. Дніпро до м. Києва та у зворотньому напрямку в 700 грн, тобто 700 х4 = 2800 грн, відповідно до ч.1 ст.138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту; компенсацію за втрачений заробіток у розмірі 388,20 грн ( 4 173 грн (встановлена законом мінімальна заробітна плата х2/43 (робочі дні), відповідно до ч. 2 ст.138 ЦПК України.

Посилався на ті підстави, що 01.04.2019 року за експрес-накладною № 5157 ним, на умовах, викладених в пункті 9 "Умови прийому відправлення у відділенні ТОВ "Нова Пошта" та пункті 10 "Умови забору відправлення на адресі відправника" Умов надання послуг, що розміщені на сайті за посиланням https://novaposhta.ua/uploads/misc/doc/Terms_of_Service.pdf, було здано у відділенні Нова Пошта №76 м.Дніпро, вул. Воскресеньська,1а на відправку посилку - Макбук C02QHOJNG8WL , оголошеною вартістю 32 000 грн.

Оскільки посилка відправлялась за умовами «Доставка з післяоплатою», оголошена вартість була визначена із розрахунку домовленості між ним та отримувачем та відповідала вартості посилки.

Зазначив, що отримувач відмовився від посилки, тому її було повернуто у відділення відправки, про що йому надійшло смс-повідомлення 05.04.2019 р. о 10:53 год. із зазначенням, що для отримання необхідно надати паспорт.

05.04.2019 приблизно о 13:00 год. він прийшов отримати посилку, проте отримати її він не зміг, оскільки не було сплачено послуги доставки, а розрахуватися шляхом безготівкового переказу грошей він не зміг. Приблизно о 16:00 год., маючи необхідну суму готівкових коштів для отримання посилки, він повернувся за отриманням своєї посилки, проте отримати її він не зміг, оскільки вона вже була видана іншій особі на підставі посвідки на постійне проживання з його прізвищем. В ознайомленні з документами, що підтверджують видачу посилки, йому було відмовлено.

Зазначив, що відповідач відмовив у задоволенні претензії про відшкодування вартості відправлення в розмірі 32 000 грн, що відповідає оголошеній вартості вантажу.

Оскільки відповідач, як перевізник, не пересвідчився, що видає вантаж належному одержувачу, вказаному в експрес-накладній, останній не вжив усіх необхідних заходів щодо збереження вантажу (посилки), що призвело до його втрати, просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що він не отримав від відповідача його відправлення (посилку). Відповідачем не було надано жодного доказу про те, що він видав посилку відповідному належному замовнику/відправнику, що є стороною договору, укладеного 01.04.2019 року на підставі експрес-накладної.

Відповідно до п. 7.2.9 публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, відповідальність експедитора за збереження відправлення припиняється з моменту його видачі одержувачу та після підписання останнім експерт-накладної. Підпис на накладній відсутній, що, на його думку, є достатньою підставою для настання відповідальності перевізника (експедитора) за договором.

Вказує, що ним не було замовлено додаткову послугу «повернення вантажу». Відповідно до п. 13.2 «Додаткові послуги» Умов надання послуг відповідача, повернення відправлення це послуга, що передбачає повернення відправлення відправнику на підставі заяви про повернення відправлення або на певних умовах співпраці з клієнтом. Заяви з його підписом про повернення відправлення відповідач не надав.

Зазначає, що законодавством презюмується відповідальність перевізника за збереження вантажу з моменту прийняття та до видачі одержувачу. Отже, правовідносини між ним та відповідачем не закінчені, оскільки він не отримав свого відправлення від відповідача. Жодного доказу щодо вжиття усіх залежних заходів щодо збереження та видачі належному одержувачу відповідач не надав.

Вважає, що відповідач, використовуючи своє монопольне становище на ринку даного виду послуг, не здійснює заходів щодо збереження відправлень, ускладнення перевірки та ідентифікації замовників, одержувачів тощо, бо впевнений, що уникне відповідальності за недбале ставлення до своїх обов`язків за договором надання послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Нова Пошта» - Дещенко А. С. просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначив, що відповідно до експрес-накладної № 8812 від 04.04.2019 одержувачем вантажу визначено ОСОБА_1 .

05.04.2019 вантаж було доставлено за призначенням до відділення № 76 м. Дніпро, де близько 14:48 год. одержувач ОСОБА_1 повідомив номер експрес-накладної та пред`явив для посвідчення особи посвідку на постійне проживання. Працівник відділення, зважаючи на належні дії одержувача, згідно Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта», видав вантаж у повному обсязі.

В подальшому на відділення прийшов клієнт з паспортом на ім`я ОСОБА_1 для отримання вантажу по експрес-накладній № 8812 від 04.04.2019.

05.04.2019 близько 20-ї години позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування шкоди внаслідок видачі вантажу сторонній особі на загальну суму 32 000 грн, що відповідає оголошеній вартості вантажу.

09.04.2019 позивачу відмовлено у відшкодуванні компенсації, оскільки одержувач отримав відправлення відповідно до встановлених Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта».

Згідно наявної в ТОВ «Нова Пошта» інформації позивач по даному факту звертався 05.04.2019 та 09.04.2019 з відповідними заявами до Шевченківського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, які були зареєстровані в ЄО під №14093 та №14616, проте кримінальне провадження так і не було розпочато.

Також зазначив, що позивачем не надано жодного належного доказу, який би встановлював розмір фактичної шкоди. Відповідно до ст.924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Вказана норма матеріального права зобов`язує позивача довести належними та допустимими доказами розмір фактичної шкоди, яка у даному випадку повинна відповідати оголошеній вартості вантажу. Жодного належного доказу, який би встановлював розмір фактичної шкоди, позивачем не надано. Зважаючи на відсутність у експрес-накладній детального опису вантажу, встановити його дійсну фактичну вартість на підставі належних доказів взагалі неможливо.

Зазначив, що пункт 7.2.4 Публічного договору передбачає штраф за добровільне відшкодування (компенсацію) експедитором втрати, пошкодження або часткового пошкодження відправлення, яке здійснюється в досудовому порядку за результатами розгляду претензії замовника. Передбачений штраф є фактично сумою розміру податку на доходи фізичної особи та військового збору. У разі утримання зазначених податків на доходи фізичних осіб замовник отримав би компенсацію з вирахуванням 19,5%.

Вважає позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди на загальну суму 1000 грн безпідставними, зважаючи на відсутність доказів в обґрунтування причин її виникнення, відсутності зазначення, в чому вона полягає та з яких міркувань позивач виходив, визначаючи її розмір.

Також звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 09 листопада 2016 року у справі №6-1575цс16, яка полягає у тому, що відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ТОВ «Нова Пошта» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.04.2019 року згідно експрес-накладної № 5157 з відділення №76 ТОВ «Нова Пошта» в м. Дніпро ОСОБА_1. відправив вантаж до відділення №4 у м. Запоріжжі ОСОБА_4 Оголошена вартість вантажу визначена відправником в розмірі 32 000 грн. Опис відправлення визначив: Інше: макбук С02QHOJNG8WL (а.с. 28).

При складанні експрес-накладної від 01.04.2019 року відправник ОСОБА_1 , передавши вантаж для відправлення, погодився з умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, розміщеного на сайті www novaposhta.ua. (а.с.28).

У зв`язку з тим, що отримувач відмовився від посилки, остання була повернута у відділення № 76 м. Дніпро, про що позивачу надійшло СМС-повідомлення 05.04.2019 о 10:53 год. (а.с.32).

05.04.2019 о 14.38 год. вантаж було повернуто особі, яка звернулась у відділення № 76 м. Дніпро, по експрес-накладній № 8812 (а.с.53).

Як пояснив позивач, додаткову послугу «повернення вантажу» він не замовляв, заяви з його підписом про повернення відправлення відповідач не надав. 05.04.2019 о 13.00 год. він не зміг отримати посилку через неможливість безготівкової оплати послуг доставки у вказаному відділенні. Приблизно о 16.00 год., маючи готівкові кошти, він повернувся за отриманням посилки, проте остання була видана іншій особі.

Судом також встановлено, що 05.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Нова Пошта» з претензією, на яку 09.04.2019 було надано відповідь за №4314, відповідно до якої 04.04.2019 вантаж було повернуто відправникові по експрес-накладній № 8812 , який у встановленому порядку підтвердив свою особу, пред`явивши посвідку на проживання. Проведеним внутрішнім розслідуванням та переглядом записів з камери спостереження порушень та протиправних дій з боку співробітників компанії не виявлено (а.с.33).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача компенсації за втрачену посилку та штрафу, суд першої інстанції виходив з його недоведеності. Суд зазначив, що з матеріалів справи встановлено, що посилку було видано клієнту після повідомлення останнім номеру експрес-накладної та перевірки документів. Дії відповідача щодо видачі вантажу особі, яка повідомила номер експрес-накладної та надала документ, який посвідчує особу, були правомірними. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення позивача до правоохоронних органів з відповідними заявами про вчинення шахрайських дій. Крім цього, позивачем не надано переконливих доказів, які б встановлювали розмір завданої фактичної шкоди у вигляді вартості втраченого майна.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма закону передбачає принцип винності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить саме на перевізнику.

Умови надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта» визначені його Публічним договором.

Пунктом 4.1.2 цього договору передбачено, що експедитор зобов`язаний забезпечити збереження відправлення з моменту його прийняття для надання послуг до моменту його видачі одержувачу за умови дотримання замовником положень договору та Умов надання послуг.

Відповідно до п. 4.3.2 договору на замовника покладено обов`язок відповідно до вимог експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній .

Відповідно до п. 7.2.2 договору у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора, останній повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості відправлення (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною.

Відповідно до п. 7.2.4 договору, у разі виплати експедитором у досудовому порядку за результатами розгляду претензії відшкодування, що сплачується у зв`язку з втратою або пошкодженням відправлення на користь замовника-фізичної особи, експедитор додатково сплачує замовнику штрафі в розмірі 24,23% від суми відшкодування.

Відповідно до п. 7.2.9 договору відповідальність експедитора за збереження відправлення припиняється з моменту його видачі одержувачу та після підписання останнім експрес-накладної .

Згідно з ч.3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя ст. 89 ЦПК України).

Висновок суду першої інстанції про правомірність дій відповідача щодо видачі вантажу особі, яка повідомила номер експрес-накладної та надала документ, який посвідчує особу, не відповідає сукупності зібраних по справі доказів.

Як вбачається з наданої представником відповідача експрес-накладної № 8812 , по якій було повернуто відправлення, остання не містить інформації про паспортні дані одержувача. Остання також не містить підпису одержувача (а.с.53).

За таких підстав та з огляду на положення 7.2.9 договору, видача відправлення за такою експрес-накладною не може свідчити про припинення відповідальності відповідача за збереження відправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог відповідач надав копію пояснювальної записки керівника відділення ТОВ «Нова Пошта» ОСОБА_3 , відповідно до якої після перегляду камери відеонагляду було встановлено, що повернення вантажу замовив саме той клієнт, який забрав вантаж по посвідці на постійне проживання. Остання також містить інформацію, що клієнт склав претензію, викликав поліцію по факту крадіжки (а.с.54).

На спростування вказаних доводів, позивач заявив клопотання про витребування у відповідача електронних доказів у вигляді записів із камер відеоспостереження. Вказане клопотання було залишено судом першої інстанції без уваги.

Відповідно до відповіді відповідача від 11.03.2020 №333 на запит суду апеляційної інстанції, надати записи камер відеоспостереження з часовими проміжками з 12 до 16 год. 05 квітня 2019 року з відділення ТОВ «Нова Пошта» №76 в м. Дніпро є неможливим у зв`язку з його відсутністю. Строк зберігання матеріалів відеоспостереження обмежено періодом не більше 3-4 тижнів з моменту запису.

Разом з тим, колегія суддів критично відноситься до дій відповідача по незбереженню запису камер відеонагляду за наявності інформації в ТОВ «Нова Пошта», що позивач по даному факту звернувся 05.04.2019 та 09.04.2019 з відповідними заявами до Шевченківського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, які були зареєстровані в ЄО під №14093 та №14616, а також з даним позовом до суду.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт отримання посилки позивачем.

Відповідачем також не надано суду доказів, які б свідчили про те, що втрата вантажу відбулася внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало.

Надаючи правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, з огляду на презумпцію винуватості ТОВ «Нова Пошта», як експедитора, та положення ч.1 ст.81 ЦПК України, які зобов`язують довести ті обставини, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог або заперечень, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що одержувач отримав відправлення відповідно до встановлених умов надання послуг, та погоджується із доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для відшкодування вартості втраченого майна в сумі 32 000 грн, що обумовлено умовами договору та узгоджуються з наведеними нормами ЦК України.

Доводи відповідача щодо недоведеності розміру фактичної вартості втраченого майна є необґрунтованими.

Судом встановлено, що відповідачем прийнято на перевезення відправлення (посилку) відповідно до експрес-накладної № 5157 , яка містила інформацію про оголошену вартість вантажу та опис відправлення - макбук С02QHOJNG8WL.

Як пояснив позивач, в рядку опис експрес -накладної було зазначено серійний номер даної моделі макбук. Серійний номер - це унікальний код, що присвоюється для ідентифікації окремого виробу. Серійний номер пристрою можливо перевірити на офіційному сайті виробника в сервісі за посиланням: http:// www . everymac . com / ultimate - mac - lookup , копія додана до позовної заяви (а.с.31).

Відповідно до пропозицій інтернет-магазинів, за якими можна визначити ринкову (реальну) вартість даної моделі, ціна складає від 30 000 грн до 40 000 грн. Скрін-шот із пропозиціями інтернет-магазина додано до позовної заяви на підтвердження оголошеної вартості посилки (а.с.30).

Замовлена позивачем послуга доставка з післяоплатою : «Грошовий переказ 32 000» (а.с. 28) підтверджує реальність оголошеної вартості.

Жодних заперечень на вказані доводи позивача відповідач суду не надав.

Відповідно до п.6.1, 6.2 Умов надання послуг, оголошена вартість - вартість відправлення, заявлена відправником в експрес-накладній. Оголошена вартість повинна дорівнювати реальній (ринковій) вартості відправлення. Якщо оголошена вартість відправлення я перевищує 50 000 грн, то представник ТОВ «Нова Пошта» має право попросити у відправника документи (товарний чек, видаткову накладну тощо) , які підтверджують вартість відправлення.

Жодних доказів того, що відповідач не погодився з оцінкою оголошеної вартості відправлення, матеріали справи не містять.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача штрафу, оскільки п.7.2.4 Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень передбачає таку відповідальність експедитора лише у разі виплати відшкодування у досудовому порядку.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже, право споживача на відшкодування моральної шкоди не пов`язується виключно із заподіянням її небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією.

Відповідно до частин першої-третьої статті 2 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції» цей Закон регулює відносини щодо відповідальності за шкоду, завдану потерпілому внаслідок дефекту в продукції, яка введена в обіг в Україні. До відносин, не врегульованих цим Законом, застосовуються положення цивільного, процесуального законодавства та законодавства про захист прав споживачів. Цей Закон не обмежує будь-яких прав потерпілого згідно з договірними чи недоговірними зобов`язаннями, що встановлюють іншу, ніж передбачена цим Законом, відповідальність, зокрема права на відшкодування моральної шкоди або права на відшкодування шкоди в окремих сферах цивільних відносин відповідно до законодавства. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Таким чином, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Аналогічний висновок виклав у своїй постанові від 10 квітня 2019 року Верховний Суд у складі колегії Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 360/723/16-ц ( провадження № 61-22702св18).

З огляду на обставини справи, доведеності порушення прав позивача внаслідок втрати з вини відповідача належного йому майна, тривалості такого порушення, вжиті ним зусилля, спрямовані на відновлення порушеного права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі - 1000 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на розмір задоволених позовних вимог (80,97%), з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 555,43 грн (622,17 грн за подання позовної заяви + 933,26 грн за подання апеляційної скарги ).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, а тому вимоги останнього про відшкодування витрат, пов`язаних з явкою до суду, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.367, 368, 376,381-384 ЦПК України суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (, юридична адреса: 03131, м. Київ, Столичне шосе, 103, корп.1, поверх 9) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) компенсацію втраченого відправлення в сумі 32 000 грн, заподіяну моральну шкоду в сумі 1 000 грн, а всього на загальну суму 33 000 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 555,43 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 червня 2020 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк