Справа № 408/4255/19-ц
Провадження № 22-ц/810/343/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,відповідач Територіальний центр соціального обслуговування Біловодської селищної ради в особі Фоменко Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Міловського районного суду Луганської області від 01 квітня 2020 року, постановлену Міловським районним судом у складі: судді Гуцола М.П. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування Біловодської селищної ради в особі Фоменко Т.М. про зобов`язання взяття на облік та надання соціальних послуг,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом до Територіального центру соціального обслуговування Біловодської селищної ради в особі Фоменко Т.М. про зобов`язання взяття на облік та надання соціальних послуг, мотивуючи тим, що позивачка є інвалідом II групи довічно та просила зобов`язати Територіальний центр соціального обслуговування Біловодської селищної ради обслуговувати позивачку безоплатно.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 01.04.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування Біловодської селищної ради в особі Фоменко Т.М. про зобов`язання взяття на облік та надання соціальних послуги визнано неподаною та повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає вказану ухвалу незаконною та просить ухвалу суду скасувати та направити справу на розгляд в цей же суд, посилаючись на її незаконність та на запровадження на території України карантину та пов`язаних із цим труднощів у виконанні вимог ухвали суду першої інстанції про залишення без руху.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Територіальний центр соціального обслуговування Біловодської селищної ради останній визнав частково вимоги позивачки, викладені в апеляційній скарзі, та зазначив підстави, за умови яких ним надаються соціальні послуги.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 про зобов`язання взяття на облік та надання соціальних послуг, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 була проінформована про обов`язок виправити недоліки вказаної заяви, а саме: привести її зміст та форму у відповідність до вимог статей 175, 177 ЦПК України. Разом з тим, позивачка ОСОБА_1 не подала позовну заяву, яка повинна відповідати вимогам статей 175, 177 ЦПК України, і таким чином, не вичерпала наявних засобів захисту свого права.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ст. 1, 3 ЦК України, ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Згідно частин 1, 2 статті 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом 5 днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 08.07.2019 року позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам, встановленим ст. 175-177 ЦПК України, та запропоновано у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути зазначені в ухвалі недоліки.

Суддями Соболєвим Є.О. та Кусковою Т.В. були заявлені самовідводи, в зв`язку з тим, що в провадженні Марківського районного суду Луганської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди.

Розпорядженням голови Біловодського районного суду Луганської області вищевказану справу передано до Міловського районного суду Луганської області.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 29.11.2019 року було прийнято до свого провадження та запропоновано позивачці усунути недоліки позовної заяви, які встановленні ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 08.07.2019 року, якою було залишено позовну заяву без руху з підстав її невідповідності вимогам, встановленим ст. 175-177 ЦПК зокрема позивачкою не зазначені:

- місцезнаходження відповідача, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери зв`язку, офіційної електронної адреси та електронної пошти;

- спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

- відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися;

- відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Позивачка, надіславши уточнену заяву, не усунула недоліки у позовній заяві в порядку ст. 175 ЦПК України.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 15.01.2020 року було повторно залишено позовну заяву без руху, та надано позивачці 5-ти денний строк для усунення недоліків, вказавши:

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

- відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися;

- відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

12.02.2020 року від позивачки надійшло до суду клопотання про надання додаткового строку для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 13.02.2020 року було продовжено позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви на п`ять днів з дня отримання ухвали.

04.03.2020 року від позивачки надійшло до суду клопотання про надання додаткового строку для усунення недоліків позовної заяви у зв`язку з тим, що вона знаходиться на амбулаторному лікуванні.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 05.03.2020 року позивачці продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, який первісно визначений судом як десять днів з дня отримання копії ухвали, та яка отримана позивачкою 16.03.2020 року (а.с. 86).

Тобто для заявниці 10-денний строк для усунення недоліків заяви почався 17 березня та мав закінчитись 26 березня 2020 року.

Однак, з 12 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 (з наступними змінами) на усій території України установлено карантин, а 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19)» (далі Закон № 540-ІХ), яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначені зміни набули чинності з моменту опублікування Закону № 540-ІХ, тобто з 02 квітня 2020 року, проте зміни не встановлюють нових обов`язків, не скасовують і не звужують прав учасників судового процесу, не обмежують їх використання, а тому мають зворотну силу, тобто поширюються на правовідносини, пов`язані зі здійсненням судочинства у всіх справах, у тому числі і тих, які вже знаходяться на розгляді в суді.

Отже, встановлений ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 05 березня 2020 року 5-денний процесуальний строк на усунення недоліків заяви ОСОБА_1 не може бути меншим, ніж строк дії карантину, а на період дії карантину обчислення процесуальних строків зупиняється. У момент вирішення місцевим судом питання про повернення заяви ОСОБА_5 (01 квітня 2020 року) карантин на всій території України було встановлено зазначеною вище постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня до 03 квітня 2020 року.

Крім того, вирішуючи питання про повернення заяви ОСОБА_1 01 квітня 2020 року, тобто під час дії карантину, суд першої інстанції не дав належної оцінки заяві позивачки з обґрунтування поважності причин продовження встановленого судом 5-денного строку на усунення недоліків заяви з огляду на запроваджений в Україні з 12 березня 2020 року карантин та встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 обмежувальні заходи.

Як не звернув суд уваги і на те, що позивачкою на виконання ухвали суду неодноразово надано заяви на усунення недоліків позовної заяви, які надійшли до суду 17.12.2019 року, 11.01.2020 року, 15.01.2020 року, 22.01.2020 року, 04.03.2020 року з додатками та які містять обґрунтування позовних вимог, визначених ОСОБА_1 на власний розсуд, з огляду на зазначені нею порушені її права та обраний спосіб захисту цих порушених прав.

Крім того, застосування як підстави залишення без руху, а згодом і повернення внаслідок невиконання вказівок суду щодо усунення таких недоліків позовної заяви як незазначення відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заявита незазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору передбачено законом лише під умовою їх проведення, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору, або здійснення (пункти 6 та 7 частини третьої ст. 175 ЦПК України).

У вказаній категорії справ законом не передбачений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору, а умовність існування зазначених обставин робить передчасним застосування такого наслідку як повернення заяви позивачеві.

Оскільки питання про можливість відкриття провадження у справі вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали та порушення прав позивачки на вільний доступ до правосуддя, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала Міловського районного суду Луганської області від 01 квітня 2020 року суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Міловського районного суду Луганської області від 01 квітня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, цей строк продовжується на строк дії такого карантину.

Дата складення повного тексту постанови 02 червня 2020 року.

Головуючий

Судді: