ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 червня 2020 року

м. Харків

справа № 639/8224/19

провадження № 22ц/818/2917/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

імена (найменування) сторін:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 березня 2020 року в складі судді Рубіжного С.О.,

у с т а н о в и в:

В березні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Міроєвського Євгена Євгеновича звернулося до суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 10 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 30 вересня 2019 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, пені та комісії становить 453 426,73 грн, з яких позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитом в розмірі 4 542,29 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 03 вересня 2007 року по 30 березня 2018 року в розмірі 119 110,77 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 березня 2020 року позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 вересня 2007 року № б/н в загальному розмірі 9 300,00 грн та 144,00 грн судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості. При цьому суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути проценти за користування кредитом лише за період з 03 вересня 2007 року по 31 березня 2015 року, оскільки доказів повідомлення боржника банком про підвищення розміру процентної ставки матеріали справи не містять.

27 березня 2020 року Крилова Олена Леонідівна представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі за період з 01 квітня 2015 року по 30 березня 2018 року та ухвалити в цій частині нову постанову про стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 6 631,74 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині, оскільки банк надав ОСОБА_1 кредит, а відповідачка його не повернула. Крім того, в заяві, яка була підписана позичальником, сторони узгодили істотні умови кредитного договору, зокрема сплату процентів за користування кредитними коштами за ставкою 3% на місяць (36% на рік).

ОСОБА_1 з заявою про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції не зверталася, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Заочне рішення про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 542,29 грн та відсотків за користування кредитними коштами за період з 03 вересня 2007 року по 31 березня 2015 року в розмірі 4 758,51 не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 03 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 10 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 30 вересня 2019 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, пені та комісії становить 453 426,73 грн, з яких позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитом в розмірі 4 542,29 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 03 вересня 2007 року по 30 березня 2018 року в розмірі 119 110.77 грн.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03 вересня 2007 року № б/н, посилався на анкету-заяву, яка була підписана відповідачкою.

Указаною анкетою-заявою, з умовами якої погодилася відповідачка, передбачена базова процентна ставка в місяць 3% на місяць, що дорівнює 36,00% річних. Тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами.

Термін дії картки до 30 червня 2016 року.

З указаним позовом банк звернувся в листопаді 2019 року.

Про застосування строку позовної давності відповідачкою не заявлено.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із письмових пояснень Левицької Алла Валентинівни представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що проценти за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року складають суму в розмірі 2 075,83 грн із розрахунку: тіло кредиту х 3% (ставка відсотків за місяць) х 457 днів : 365 днів, який відповідачкою не спростовано.

З огляду на викладене, правових підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом за договором від 03 вересня 2007 № б/н року за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року в розмірі 2 075,83 грн у суду першої інстанції не було.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, позов АТ КБ «Приват Банк» в частині вирішення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за договором від 03 вересня 2007 № б/н року за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року в розмірі 2 075,83 грн підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви в розмірі 1 921,00 грн, за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 881,50 грн (а. с. 2, 100).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 83,68 грн із розрахунку: 119 110,77 грн (заявлені вимоги) : 2 075,83 грн (задоволені позовні вимоги) = 57,38; 1 921,00 грн : 57,38 = 33,47 грн; 2 881,50 : 57,38 = 50,22; 33,47 грн + 50,22 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 березня 2020 року в частині вирішення позову про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року в розмірі 2 075,83 грн (дві тисячі сімдесят п`ять грн 84 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 83,68 грн (вісімдесят три грн 68 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 16 червня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

О.М.Хорошевський