Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 309/3253/15-ц

провадження № 61-26066св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Галицька»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2018 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Готри Т. Ю., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» (далі - ПрАТ СК «Галицька») про стягнення страхового відшкодування.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що 14 жовтня 2014 року близько 21 години 55 хвилин її чоловік ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Хуст-Долина в напрямку м. Хуст поза населеними пунктами між

с. Липча та с. Іза Хустського району Закарпатської області на 122 км - 400 м, не урахував дорожню обстановку та не впорався з керуванням транспортним засобом, внаслідок чого з`їхав з проїзної частини дороги в поле та здійснив наїзд на дерево.

У результаті дорожньо-транспорної пригоди (далі - ДТП) пасажир зазначеного автомобіля - її малолітня донька ОСОБА_3 , 2008 року народження, отримала тілесні ушкодження, від яких померла під час транспортування до Хустської районної лікарні, а вона та її малолітній син - ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 11 березня

2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та призначено покарання - три роки позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ СК «Галицька». Відповідно до полісу страхування

від 24 квітня 2014 року № АС/9291976 страхова сума (ліміт відповідальності страховика) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, становить 100 000,00 грн, а за шкоду, заподіяну майну, - 50 000,00 грн.

20 березня 2015 року вона звернулася до ПрАТ СК «Галицька» з заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 330 283,90 грн, з яких:

100 000,00 грн - на відшкодування шкоди, заподіяної її життю та здоров`ю, 5 667,90 грн - на відшкодування витрат на її лікування, 100 000,00 грн - на відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю малолітнього сина, 100 000,00 грн - на відшкодування шкоди, заподіяної їй смертю її доньки

ОСОБА_3 , 14 616,00 грн - на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її доньки ОСОБА_3 , 5 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодженням її здоров`я, 5 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй у зв`язку з ушкодженням здоров`я її малолітнього сина - ОСОБА_3 .

Посилаючись на наведене, та з огляду на прострочення виконання зобов`язання страховика з виплати страхового відшкодування, що є підставою для стягнення пені, індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, просила стягнути з ПрАТ СК «Галицька» 364 371,01 грн, з яких: 330 283,90 грн - страхове відшкодування, 29 318,35 грн - пеня, 3 302,84 грн - інфляційні втрати,

1 465,92 грн - три проценти річних.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 04 вересня

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ДТП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок якого вона та її син - ОСОБА_3 , 2012 року народження, отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, а її донька - ОСОБА_3 , 2008 року народження, отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла, - є страховим випадком за участю забезпеченого транспортного засобу за полісом № АС/79291976 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23 квітня

2014 року - «Тип В3, номерний знак НОМЕР_1 , марка, модель DAIMLER, VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_2 », оскільки ОСОБА_2 під час вчинення ДТП керував автомобілем «MERSEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Суд першої інстанції не прийняв як належний доказ настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу надану позивачем довідку про ДТП від 17 березня 2016 року № 9450299, оскільки вона суперечить довідці за цим же номером про ДТП від 12 березня 2015 року, а також довідці, наданій Управлінням безпеки дорожнього руху Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України від 15 березня 2016 року, та вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 11 березня

2015 року у справі № 309/268/15-к, який набрав законної сили та має преюдиційне значення для даної справи. На думку суду, висновок судової трасологічної експертизи від 22 листопада 2016 року № 4280 та заява

ОСОБА_4 також не підтверджують факт настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ СК «Галицька» на користь ОСОБА_1 358 703,11 грн, з яких: 324 616,00 грн - страхове відшкодування, 29 318,35 грн - пеня, 3 302,84 грн - інфляційні втрати, 1 465,92 грн - три проценти річних.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що наявні у матеріалах справи письмові докази та висновки експертизи у їх сукупності є достатніми для висновку про те, що ДТП, яка мала місце 14 жовтня 2014 року відбулася за участю забезпеченого страховим полісом від 23 квітня 2014 року № АС/9291976 транспортного засобу марки DAIMLER, номерний знак

НОМЕР_1 , 2001 року випуску, VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , а тому висновок суду першої інстанції про недоведеність зазначених обставин позивачем, є необгрунтованим. Установивши наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), передбаченого статтею 37 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є помилковим, оскільки ПрАТ СК «Галицька» порушило право ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування з усіма правовими наслідками, що настають у разі невиконання зобов`язання. Оскільки вимога ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування у розмірі 5 667,90 грн не підтверджена належними доказами, апеляційний суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково, у розмірі 358 703,11 грн.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ПрАТ СК «Галицька», у якій заявник просив скасувати постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2018 року, а рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що задовольняючи частково вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ СК «Галицька» страхового відшкодування у розмірі 358 703,11 грн, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам, зокрема не звернув увагу на те, що у центральній базі даних НАІС підсистеми «ДТП» зареєстровано ДТП, яка мала місце 14 жовтня 2014 року за участю автомобіля «MERSEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_2 , тоді як інформація про ДТП за участю забезпеченого страховим полісом

від 23 квітня 2014 року № АС/9291976 транспортного засобу - автомобіля «DAIMLER CHRYSLER 904.6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за період з січня 2013 року по грудень 2015 року в системі «ДТП» бази НАІС відсутня. Суд помилково прийняв до уваги висновок судової авто-технічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля № 129/11 (з урахуванням листа експерта ОСОБА_5 М. від 28 лютого 2018 року про допущення ним описки у зазначенні ідентифікаційного номеру автомобіля, правильним якого є НОМЕР_6 ), оскільки в постанові слідчого відділу розслідування ДТП Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області Микулець Ю. О. від 03 листопада 2014 року про призначення експертизи зазначено про надання експерту на дослідження автомобіль «MERSEDES-BENZ SPRINTER» з номером кузова НОМЕР_7 , тоді як експерт

ОСОБА_6 не надав документального підтвердження помилки у зазначенні VIN коду автомобіля, наданого для проведення експертизи.

Cуд апеляційної інстанції також не урахував, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає відповідальність страхувальника за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб, тоді як ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є дружиною, сином та донькою ОСОБА_2 (винуватця ДТП), а отже по відношенню до страхувальника вони не є третіми особами, у зв`язку з чим у ПрАТ СК «Галицька» відсутні підстави для відшкодування завданої їм у ДТП шкоди. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача страхового відшкодування, апеляційний суд не навів обґрунтувань, за яку саме шкоду стягується страхове відшкодування та на якій правовій підставі, зокрема витрати на лікування позивача та її малолітнього сина ОСОБА_3 не були підтверджені документами відповідного закладу охорони здоров`я. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено максимальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, а тому максимальна страхова виплата за шкоду, заподіяну смертю доньки позивача - ОСОБА_3 , не може перевищувати 26 232,00 грн (моральна шкода у розмірі 14 616,00 грн та витрати на поховання у розмірі 14 616,00 грн), а тому позивач та апеляційний суд невірно визначили суму страхового відшкодування, а також розрахували штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому вона зазначала, що апеляційний суд повно та всебічно з`ясував обставини справи та ухвалив законне і обгрунтоване судове рішення, а тому відсутні підстави для його скасування.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє у межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

23 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та ПрАТ СК «Галицька» укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності

№ АС/9291976, відповідно до якого забезпеченим є транспортний засіб: «Тип В3, номерний знак НОМЕР_1 , марка, модель DAIMLER, VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_2 , на строк по 23 квітня 2015 року. Страхова сума (ліміт відповідальності страховика) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає 100 000,00 грн. Розмір неустойки за несвоєчасну виплату страхового відшкодування не визначений.

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 11 березня

2015 року у справі № 309/268/15-к (з урахуванням ухвали цього ж суду

від 19 жовтня 2015 року про виправлення описки щодо серії номерного знака) ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що 14 жовтня 2014 року, близько 21 години 55 хвилин, у нічний час доби, керуючи технічно справним мікроавтобусом марки «Мерседес-Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із пасажирами: дружиною - ОСОБА_1 , і їх малолітніми дітьми: ОСОБА_3 і ОСОБА_3 , рухаючись зі швидкістю 100 км/год, яка була більшою за допустиму 90 км/год, по АДРЕСА_1 поза населеним пунктом між с. Липча та с. Іза Хустського району в напрямку м. Хуст, на 122 км - 400 м грубо порушив вимоги пунктів 1.10, 1.3, 1.4,1.5, 11.3 та 12.1 Правил дорожнього руху України, не урахував стан транспортного засобу та дорожню обстановку, у зв`язку з чим не впорався з керуванням, що призвело до заносу автомобіля та наїзду на дерево, внаслідок чого автомобіль розірвало навпіл. ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, йому призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

У результаті зазначеної ДТП, ОСОБА_1 (позивач) і ОСОБА_3 (син позивача) отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а ОСОБА_3 (дочка позивача) тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть.

20 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ СК «Галицька» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 330 283,90 грн, з яких: 100 000,00 грн - на відшкодування шкоди, заподіяної її життю та здоров`ю,

5 667,90 грн - на відшкодування витрат на її лікування, 100 000,00 грн - на відшкодування шкоди, заподіяної смертю доньки ОСОБА_3 , 14 616, 00 грн - на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її доньки ОСОБА_3 , 5 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй у зв`язку з ушкодженням здоров`я, 5 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй у зв`язку з ушкодженням здоров`я її малолітнього сина - ОСОБА_3 . На обґрунтування задоволення зазначених вимог, ОСОБА_1 посилалась на укладений між ОСОБА_2 та ПрАТ СК «Галицька» договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 23 квітня 2014 року

№ АС/9291976.

Відповідно до довідки про ДТП від 12 березня 2015 року № 9450299 дата реєстрації в журналі обліку ДТП 14 жовтня 2014 року, № ЖРЗПЗ 4610: 14 жовтня 2014 року сталася ДТП за участю автомобіля «MERSEDES-BENZ SPRINTER», реєстраціний номер НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_7 ; водій

ОСОБА_2 ; потерпілі: ОСОБА_2 (амбулаторне лікування), ОСОБА_3 (померла по дорозі в лікарню), ОСОБА_1 (амбулаторне лікування), ОСОБА_3 (стаціонарне лікування); ДТП сталося внаслідок порушення ОСОБА_2 правил маневрування.

Згідно з повідомленням Управління безпеки дорожнього руху Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України від 15 березня 2016 року

№ 20/10-113зі, відповідно інформації бази НАІС підсистеми «ДТП», за участю автомобіля «MERSEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_3 , зареєстровано ДТП, що мало місце 14 жовтня 2014 року під керуванням ОСОБА_2 . Інформація про ДТП за участю автомобіля «DAIMLER CHRYSLER», номерний знак НОМЕР_1 в підсистемі «ДТП» бази даних НАІС відсутня.

В постанові слідчого слідчого відділу Хустського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 30 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0001089

від 15 серпня 2015 року (за заявою ПрАТ СК «Галицька») у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті 15, частиною першою статті 190 КК України, на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, зазначено, що інформація про те, що на місці ДТП було виявлено автомобіль марки «Mersedes-Benz», моделі «Sprinter», білого кольору, з номерним знаком

НОМЕР_3 (згодом у базі даних за цим номером було знайдено автомобіль марки «Mersedes-Benz», моделі «Sprinter», білого кольору, з номером кузова НОМЕР_7 , зареєстрований за ОСОБА_4 ) була помилково введена до Єдиної бази даних про ДТП через недостовірні відомості, надані присутніми на місці події працівникам поліції, з причини відсутності на той час документів на автомобіль, огляд місця події проводився уночі. Насправді ж ушкоджень зазнав автомобіль DAIMLER, модель CHRYSLER 904.6, з номером кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою про ДТП від 17 березня 2016 року № 9450299, 14 жовтня

2014 року сталася ДТП за участю автомобіля DAIMLER CHRYSLER 904.6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_9 ; водій ОСОБА_2 ; потерпілі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ; ДТП сталося внаслідок порушення ОСОБА_2 правил маневрування.

Згідно з висновком № 129/11 судової автотехнічної експертизи щодо дослідження технічного стану автомобіля за матеріалами досудового розслідування № 0000241 від 07 листопада 2014 року, оглядом наданого для дослідження автомобіля установлено, що марка автомобіля - Mersedes-Benz, модель 211 (згідно зі свідоцтвом про реєстрацію - DAIMLER CHRYSLER 904.6), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (з урахуванням повідомлення судового експерта ОСОБА_6 про виправлення описки у зазначенні останньої цифри ідентифікаційного номеру), дата випуску - 2001 рік, збігаються із записами свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_10 , виданого Рахівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За змістом пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний: ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (частина перша статті 990 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 6 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом абзацу першого пункту 22.1 статті 22 цього Закону, страховик відшкодовує у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі у встановленому цим Законом порядку шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Установивши, що довідка від 12 березня 2015 року № 9450299 про дорожньо-транспортну пригоду, згідно з якою учасником ДТП є автомобіль «Mersedes-Benz», моделі «Sprinter», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , належний ОСОБА_4 , під керуванням ОСОБА_2 , була видана на підставі помилкової первинної інформації, яку у подальшому було виправлено, апеляційний суд обгрунтовано вважав, що зібрані у справі письмові докази та висновки експертизи у їх сукупності є достатніми для висновку про те, що учасником ДТП, яка мала місце 14 жовтня 2014 року, був забезпечений полісом від 23 квітня 2014 року № АС/9291976 транспортний засіб марки DAIMLER, номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , а тому зазначена ДТП, є страховим випадком.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд помилково покладався на висновок № 129/11 судової автотехнічної експертизи по дослідженню

технічного стану автомобіля за матеріалами досудового розслідування

№ 0000241 від 07 листопада 2014 року та довідку від 17 березня

2016 року № 9450299 про дорожньо-транспортну пригоду є необгрунтованими, оскільки не спростовують правильність у цій частині висновків суду апеляційної інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Натомість доводи касаційної скарги ПрАТ СК «Галицька» про те, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю ОСОБА_1 не навів обґрунтувань, за яку саме шкоду та на якій правовій підставі підлягає стягненню страхове відшкодування, Верховний Суд вважає обгрунтованими з огляду на таке.

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

- шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

- шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

- шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

- моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- шкода, пов`язана з смертю потерпілого.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Статтею 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності, які оцінюються у визначених зазначеною нормою розмірах.

Пунктами 26.1 та 26.3 статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до ЦК України. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті.

Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, страховик (МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Крім того, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (пункти 27.3, 27.4 та 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування частково, апеляційний суд зазначені положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не урахував, зокрема не навів складових шкоди, заподіяної життю та здоров`ю внаслідок ДТП, яка підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_1 , не навів обгрунтування правових підстав такого відшкодування, доведеність зазначених вимог допустимими доказами, не перевірив правильність визначення розміру відшкодування по кожному з її складових.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування їй моральної шкоди, заподіяної у зв`язку з отриманням її сином ОСОБА_3 ушкодження здоров`я, суд апеляційної інстанції не урахував, що така шкода відшкодовується самій потерпілій особі, яка зазнала ушкодження здоров`я, у розмірі 5 відсотків від страхової виплати, а не як у даному випадку одному з її батьків (вимог про відшкодування такої шкоди, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , позивач не заявляла).

При цьому, визначаючи розмір відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю внаслідок ДТП, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 у розмірі 324 616,00 грн, апеляційний суд не звернув увагу, що відповідно до договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 23 квітня 2014 року № АС/9291976, загальний ліміт такого страхового відшкодування становить 100 000,00 грн на одного потерпілого.

Відповідно до пункту 36.5. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Установивши, що ПрАТ СК «Галицька» прострочило виконання зобов`язання з виплати позивачеві страхового відшкодування поза межами граничного строку (не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування), визначеного пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання. Разом з тим, оскільки апеляційний суд, внаслідок неповного з`ясування обставин справи неправильно визначив розмір, заподіяної

ОСОБА_1 шкоди, виплату якої прострочило ПрАТ СК «Галицька», рішення апеляційного суду у цій частині також не можна вважати законним та обгрунтованим.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що рішення суду першої та апеляційної інстанції не можуть вважатися законними та обгрунтованими.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з підпунктом першим частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України рішення Хустського районного суду Закарпатської області

від 04 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2018 року підлягають скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 04 вересня

2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 05 березня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко