Справа № 453/169/20
№ провадження 2/453/152/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 травня 2020 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

з участю представника відповідачки адвоката Павкович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, шляхом зміни способу їх стягнення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника адвоката Мундяка М.М. (ордер серії ЛВ № 173000 від 24.01.2020 року) 03.02.2020 року звернувся у суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить ухвалити рішення про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, котрі були присуджені рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 20.02.2019 року (набрало законної сили 26.03.2019 року) у справі № 453/1537/18, провадження № 2/453/135/19, та стягувати з нього на користь відповідачки ОСОБА_2 аліменти на час навчання їх повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до закінчення сином навчання.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 20.02.2020 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено дату судового засідання у справі 20.03.2020 року о 09.30 год..

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 20.03.2020 року розгляд справи відкладено за клопотанням уповноваженого представника позивача адвоката Мундяка М.М. у зв`язку із проведенням на території України карантинних заходів, - до закінчення дії таких заходів. Визначено дату судового засідання у справі 27.04.2020 року о 10.00 год..

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 27.04.2020 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою учасників справи вперше без повідомлення причин такої неявки. Визначено дату судового засідання у справі 27.05.2020 року о 10.00 год..

Розгляд справи по суті відбувся у судовому засіданні, котре було призначене на 27.05.2020 року о 10.00 год., за участі уповноваженого представника відповідачки.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 20.02.2019 року у цивільній справі № 453/1537/18, провадження № 2/453/135/19, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від його заробітку (доходу) у розмірі ј частини, щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 28.12.2018 року і до досягнення сином 23 років або припинення ним навчання. Зазначене рішення суду 26.03.2019 року набрало законної сили та за заявою відповідачки як стягувача було скеровано до примусового виконання. Позивач стверджує, що станом на дату ухвалення вищевказаного рішення суду він працював слюсарем-ремонтником ВНС 3-го розряду (в/м № 35 НСБ ЗВС «Тисовець») водоканалізаційного відділу КЕВ м. Львова, тобто мав непоганий офіційний заробіток (дохід), у зв`язку з чим й погодився на стягнення з нього аліментів у частці від заробітку (доходу) у розмірі ј частини. Однак, на підставі наказу від 25.10.2019 року позивача звільнено із займаної посади за згодою сторін, після чого він офіційно не працює, а живе з тимчасових заробітків. Крім того, наголошує на перебуванні на утриманні позивача ще двоє його малолітніх дітей від іншого шлюбу, а саме дочки ОСОБА_4 , 2007 року народження та ОСОБА_5 , 2009 року народження, а також двоє його непрацездатних батьків ОСОБА_6 , 1950 року народження та ОСОБА_7 , 1950 року народження.Відтак, враховуючи значне погіршення свого матеріального стану після присудження аліментів на повнолітнього сина на час його навчання, позивач просить на підставі ст. ст. 181-184, 192 СК України позов задовольнити.

Позивач та його уповноважений представник адвокат Мундяк М.М. у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явилися, від такого представника 27.05.2020 року під вх. № 2435 надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача (а. с. 50). У зазначеній заяві представник позивача також висловив позицію на підтримання позовних вимог у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідачка у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явилася, подала 27.05.2020 року заяву під вх. № 2437 про розгляд справи без її участі (а. с. 49), при цьому забезпечила явку свого уповноваженого представника адвоката Павкович О.В., яка проти позову заперечила з підстав, викладених відповідачкою у письмових поясненнях на позовну заяву, поданих 24.04.2020 року під вх. № 1953 (а. с. 34-35). Заперечення відповідачки проти позову обґрунтовані існуванням тих обставин, на котрі посилається позивач, зокрема щодо наявності у нього на утриманні малолітніх дітей від іншого шлюбу та непрацездатних батьків, під час ухвалення Сколівським районним судом Львівської області 20.02.2019 року рішення у цивільній справі № 453/1537/18, провадження № 2/453/135/19, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відтак, на переконання відповідачки та її уповноваженої представника, наведені обставини не можуть свідчити про зміну матеріального стану позивача. Щодо звільнення позивача з роботи, то останнім не надано суду також доказів про те, що після звільнення він ніде не працевлаштований офіційно, отримує допомогу по безробіттю та живе із тимчасових заробітків. У той же час, відповідачка зазначає про виїзд позивача закордон на заробітки. Тому, просить у позові відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутньої представника відповідачки, давши належу оцінку письмовим доказам, зібраним у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи у засіданні порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 20.02.2019 року у цивільній справі № 453/1537/18, провадження № 2/453/135/19, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання (копія мітиться у справі, а. с. 14-16), з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці від заробітку (доходу) у розмірі ј частини, щомісячно, починаючи з 28.12.2018 року і до досягнення сином повноліття або припинення ним навчання. Вказане рішення суду 26.03.2019 року набрало законної сили.

Ухвалюючи вищевказане рішення, під час визначення розміру аліментів, суд взяв до уваги матеріальне становище ОСОБА_1 , який офіційно був працевлаштованим та працював слюсарем-ремонтником ВНС 3-го розряду (в/м № 35 НСБ ЗВС «Тисовець») водоканалізаційного відділу КЕВ м. Львова, був фізично здоровим, а також мав на утриманні ще двох малолітніх дітей від іншого шлюбу дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зменшення аліментів, зміни способу стягнення аліментів, визначених за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч. 2 ст. 179 СК України).

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Відповідно до положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України.

Статтею 199 СК України визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. При цьому, розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина визначається у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України).

Тобто, визначальним при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, на відміну від визначення розміру аліментів на малолітніх чи неповнолітніх дітей, є можливість надання утримання другим із батьків.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини (матір повнолітніх дочки, сина) може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. У свою чергу, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У той же час, чинний СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Так, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Таким чином, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми закону належить суду.

Про можливість зменшення (збільшення) розміру аліментів у спосіб зміни способу їх стягнення зазначено й у висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 29.07.2019 року у справі № 426/2444/12-ц та від 18 вересня 2019 року у справі № 127-12177/17-ц.

Судом встановлено, що матеріальний стан позивача після присудження до стягнення з нього аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, змінився у зв`язку із звільненням з роботи та втратою офіційного стабільного заробітку (доходу).

Так, відповідно до Наказу начальника КЕВ м. Львова від 25.10.2019 року за № 179 (витяг мітиться у справі, а. с. 51), позивача 25.10.2019 року звільнено з займаної ним посади слюсаря-ремонтника ВНС 3-го розряду (в/м № 35 НСБ ЗВС «Тисовець») водоканалізаційного відділу КЕВ м. Львова за згодою сторін. Факт звільнення позивача із зазначеного місця праці та відсутність у подальшому офіційного працевлаштування стверджується також його трудовою книжкою серії НОМЕР_1 (витяг міститься у справі, а. с. 55-56).

Окрім наявності на утриманні позивача двох малолітніх дітей дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,зібраними матеріалами справи підтверджується також наявність на утриманні позивача ще й двох його непрацездатних батьків, 1950 року народження кожен. Так, згідно довідок, виданих виконавчим комітетом Завадківської сільської ради Сколівського району Львівської області від 28.11.2019 року за вих. № 369 (а. с. 9) та від 13.05.2020 року за вих. № 208 (а. с. 52), обоє батьків позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримують пенсію по інвалідності з 2001 року та по віку з 2005 року відповідно (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 від 26.06.2001 року, копія міститься у справі, а. с. 10; пенсійне посвідчення серії НОМЕР_3 від 04.04.2005 року, копія міститься у справі, а. с. 11). Позивач приймає участь у їх догляді, допомагає по господарству, забезпечує їх продуктами харчування, медикаментами та усім необхідним.

Суд погоджується із твердженнями відповідачки, викладеними нею у письмових поясненнях на позовну заяву, щодо врахування судом під час присудження аліментів на повнолітнього сина сторін, який продовжує навчання, наявності на утриманні позивача ще двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, у зв`язку з чим такі обставини повторно судом прийматися до уваги під час вирішення питання про зменшення розміру цих аліментів окремо не можуть. Однак, суд звертає увагу, що питання з приводу наявності у позивача на утриманні ще й двох його непрацездатних батьків, при присудженні вищевказаних аліментів не досліджувалось та до уваги не приймалось, з огляду на що такі обставини, у своїй сукупності разом із втратою позивачем офіційного заробітку, наявністю на утриманні надалі двох малолітніх дітей, є істотними та, з-поміж іншого, свідчать про зміну (погіршення) матеріального стану позивача.

Будь-яких доказів, котрі б відповідали критеріям належності та допустимості, щодо працевлаштування позивача в Україні на іншу роботу, або ж виїзд його за межі України на заробітки та, відповідно, отримання доходу, який би свідчив про належний та достатній матеріальний стан позивача, сторонами у справі не надано, а судом не здобуто. При цьому, для збирання таких доказів сторони у справі своїм правом на подання відповідних клопотань про витребування (забезпечення) доказів не скористались, а суд при ухваленні даного рішення виходив із тих доказів, котрі містяться у справі.

Відтак, виходячи у першу чергу із пріоритетності визначеної частиною 2 ст. 200 СК України можливості надання утримання другим з батьків на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, суд переконаний, що позивач не взмозі платити аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у присудженому раніше розмірі саме у частці від заробітку (доходу) щомісяця, оскільки офіційного та стабільного заробітку (доходу) не має, а, отже, й не може платити частку від неіснуючого доходу, у тому числі й у спосіб визначення державним виконавцем такої частки від розміру середньостатистичної заробітної плати у регіоні. При цьому, суд наголошує на можливих наслідках відповідної несплати аліментів у виді притягнення позивача у майбутньому до відповідальності, встановленої законом за несплату аліментів.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідачки про те, що позивач періодично їздить закордон, де підзаробляє та має стабільний дохід, оскільки, як уже йшлося вище, належних та допустимих доказів цьому матеріали справи не містять.

Відтак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, слід зменшити розмір аліментів, присуджених до стягнення з позивача на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у обраний ним спосіб, - шляхом зміни способу їх стягнення, зокрема визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1 000 грн., щомісячно, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судові витрати у справі у виді судового збору, в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення суду, звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», так як він є позивачем у справі про зменшення аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, шляхом зміни способу їх стягнення, - задовольнити.

Зменшити розмір шляхом зміни способу стягнення аліментів та стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на час навчання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн., щомісячно, починаючи з дати набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення сином 23 (двадцяти трьох) років або припинення ним навчання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Суддя В.Я. Микитин

Рішення суду складене 27 травня 2020 року.