Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" червня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2019 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на підставі спільної сумісної власності з ОСОБА_2 належить зазначена квартира, де останній зареєстрований, однак не проживає і це перешкоджає їй вільно розпоряджатися вказаним нерухомим майном.

Ухвалою судді від 02 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Позивач у судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій остання підтримала свої позовні вимоги і просить їх задовольнити.

Відповідач також у судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не повідомив. 29 травня 2020 року від нього до суду надійшла заява, в якій він зазначає, що не заперечує проти задоволення позову (а.с.30-31).

З огляду на викладене та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на праві приватної спільної сумісної власності з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 08 лютого 2006 року (а.с.13) та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 листопада 2019 року (а.с.17).

Згідно наданих 10 грудня 2019 року Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відомостей (а.с.26) та копії довідки ТОВ «КК`КомЕнерго-Житомир» за №1998 від 29.11.2019 (а.с.22) вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за вказаною адресою.

Як вбачається з копії Акта ТОВ «КК`КомЕнерго-Житомир» від 27 листопада 2019 року (а.с.21), відповідач протягом п`яти років квартиру АДРЕСА_1 не займає, у зв`язку з чим, за користування нею та комунальні послуги не сплачує, що спричиняє позивачу незручності у користуванні квартирою.

На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За викладених обставин, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах Закону.

Керуючись ст.3, 4, 5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , визнати такими, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в Житомирському апеляційному суді через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський