Справа № 347/808/20
Провадження № 2/347/410/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі :

Головуючої - судді : Крилюк М.І.,

Секретаря : Борисової О.М.,

з участю відповідача: ОСОБА_1

адвоката: Беньковського В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - органу опіки і піклування Косівської РДА про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона із відповідачем в справі, ОСОБА_1 зареєструвала шлюб 21 лютого 2004 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 5. За час перебування в шлюбі в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час вони із відповідачем спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин, тобто їх шлюб носить формальний характер.

Причиною розірвання шлюбу стали часті непорозуміння між ними щодо ведення домашнього господарства, різні погляди на життя та не бажання відповідача прислухатись до її думки. Вважає, що примирення між ними є неможливим та просить шлюб розірвати , неповнолітніх дітей залишити на проживання із нею та при реєстрації розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 » .

Позивачка, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримує та просить задоволити.

Відповідач, ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, пояснив, що причин для розірвання шлюбу він не вбачає, і як такі йому не відомі, оскільки їх сім`я проживала в нормальних життєво-побутових умовах, була забезпеченою всім необхідним. Позивачка з невідомих йому причин сама забравши дочку залишила житлове приміщення де вони спільно проживали в будинку його матері та перейшла проживати до своєї матері. Їх неповнолітній син постійно проживав, та і на даний час проживає разом із ним а тому підстав для зміни місця проживання дитини немає. Більше того син сам не має бажання змінювати своє місце проживання. Щодо розірвання шлюбу не заперечує, однак при постановленні рішення суду просить врахувати інтереси дітей та сина залишити на проживання разом із ним, не заперечує щодо залишення на проживання з позивачкою їх неповнолітньої дочки. Всі його спроби зберегти сім`ю не дали позитивного результату

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - органу опіки і піклування Косівської РДА Терьохіна Т.П. в судовому засіданні просить при вирішенні справи по суті враховувати інтереси неповнолітніх дітей та відповідно визначити їх місце проживання із врахуванням їх думки.

Суд вислухавши пояснення відповідача, думки представника третьої особи без самостійних вимог - органу опіки і піклування, вивчивши матеріали справи, вважає вимоги позову підставними і такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

Як встановлено в судовому засіданні сторони в справі зареєстрували шлюб 21 лютого 2004 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 5, підтвердженням чого є свідоцтво про шлюб (а.с.4).

За час перебування сторін в шлюбі в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.5, 6)

Причиною розірвання шлюбу є часті непорозуміння, різність поглядів на життя, які призвели до втрати почуттів та бажання спільно проживати однією сім`єю. На даний час вони фактично разом не проживають та не підтримують подружніх відносин, таким чином шлюб носить формальний характер.

Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. А згідно ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Із врахуванням того, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, чого не заперечує і відповідач в справі, суд вважає, що в цій частині позовних вимог позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Згідно ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

За клопотанням позивачки при реєстрації розірвання шлюбу їй слід відновити її дошлюбне прізвище " ОСОБА_2 ".

Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей суд враховує думку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в судовому засіданні висловив бажання залишитись на проживання з батьком ОСОБА_1 в смт.Солотвин Богородчанського району Івано-Франківської області. Змінювати своє місце проживання він не бажає, так як весь час проживав та і в даний час проживає саме в смт.Солотвин Богородчанського району в житловому будинку разом із батьком, де має всі необхідні для його розвитку та життя умови а тому просить залишити його на проживання саме з батьком.

В судовому засіданні відповідач не заперечив щодо визначення місця проживання їх малолітньої дочки з позивачкою в справі.

Довідкою Солотвинської селищної ради №473 від 18.05.2020 року (а.с.17) стверджено, що до складу сім`ї ОСОБА_1 входить його мати ОСОБА_5 та син ОСОБА_3 .

Актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с.18) підтверджено, що відповідач в справі ОСОБА_6 працює лікарем анестезіологом нейрохірургічного відділення КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_3 2006 р.н., умови проживання дитини задовільні, дитина забезпечена всім необхідним.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 2006 року народження (а.с.19) учня І курсу (8класу) Солотвинського навчально-виховного комплексу «загально-освітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей», дитина навчається в даному навчальному закладі з першого класу, має хороший фізичний та інтелектуальний розвиток, високий рівень знань з усіх предметів. Належну увагу навчанню та вихованню дитини приділяє батько та бабуся.

Довідками за № 1363 від 18.05.2020 року та №137 від 18.05.2020 року (а.с.20, 21) КНП «Обласної клінічної лікарні Івано-Франківської обласної ради» стверджено, що відповідач в справі ОСОБА_1 працює лікарем анестезіологом нейрохірургічного відділення КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради».

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі М. С. проти України , заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

З огляду на викладене, беручи до уваги вік та інтереси дітей, а також заслуханої думки неповнолітнього ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що позов підлягає частковму задоволенню а саме слід неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на проживання з батьком - ОСОБА_1 а ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на проживання з матір`ю - ОСОБА_2 .

На підставі наведеного, ст. ст. 51, 56, 109 - 112 СК України, керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України , суд , -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Шлюб зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 21 лютого 2004 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 5 - розірвати.

Неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на проживання з батьком - ОСОБА_1 а ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на проживання з матір`ю - ОСОБА_2 .

При розірванні шлюбу відновити позивачці в справі дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя: М.І. Крилюк