№ 207/2386/18
№ 2/207/423/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивачів ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення суми річних, інфляційних втрат і моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

12.07.2018 року позивачі звернулись з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_6 . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що 15 листопада 2007 року з вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 була залита квартира АДРЕСА_1 , яка належить їм - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.10.2011 р. по справі № 2-п-3/11, яке набрало законної сили 22.10.2011 р., встановлено, що залиття виникло у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 самовільно подали теплоносій без дозволу КП «Дніпродзержинськтепломережа», що підтверджується актом від 16.11.2007 р., який було складено КП «ДЖО», та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_5 13286 гривень відшкодування матеріальної шкоди, 3500 гривень відшкодування моральної шкоди, 530 гривень судових витрат, всього 17316 гривень.

На підставі вищезазначеного судового рішення, яке набрало законної сили 22.10.2011р., у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виникло грошове зобов`язання перед ними - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - щодо сплати грошових коштів у сумі 17316 грн..

На виконання вказаного рішення Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 16.11.2011 року, було видано 2 виконавчих листа № 2-п-3 про примусове виконання вказаного вище рішення.

25.11.2011р. державним виконавцем Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Боровіковою Ю.В. було відкрито два виконавчих провадження по примусовому виконанню рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.10.2011 р. № 2-п-3/11, в яких були визначені його сторони: в одному - стягувачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , боржник - ОСОБА_6 , в другому - стягувачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , боржник - ОСОБА_8 , та надано строк для добровільного виконання рішення суду - до ІНФОРМАЦІЯ_1 р. включно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_8 померла, що підтверджується листом начальника Баглійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції від 27.08.2015 р.

З боку ОСОБА_6 до теперішнього часу так і не виконано вищезазначене судове рішення, не здійснено жодної оплати в рахунок відшкодування завданої ними майнової та моральної шкоди.

У зв`язку з цим відбулося знецінення грошових коштів через інфляційні процеси і девальвацію національної валюти гривні. Із вказаних вище причин відповідачі повинні сплатити їм суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми.

Враховуючи, що сума боргу, визначена рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.10.2011 р. по справі № 2-п-3/11, становить 17316 грн., сума інфляційних втрат від обезцінювання вказаної суми за період з 01.11.2011 р. по 30.06. 2018 р. становить 16796,30 грн. відповідно до розрахунку: (51,94 + 173,14 + 242,41 + 3896,05 + 7064,89 + 2372,26 + 2251,04 + 744,57 = 16796,30 гривень.

Крім цього, ОСОБА_6 повинна сплатити їм 3% річних від простроченої суми, визначеної рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.10 2011 р. по справі № 2-п-3/11, за весь час прострочення оплати вказаної суми за період з 01.11.2011 р. по 30.06.2018 р. (6 років 8 місяців) в сумі 3463,20 грн. відповідно до розрахунку: 17316,00 грн. х 3 % х 6 р. = 3116,88 грн.; 17316,00 грн. х 3%: 12 м. х 8 м. = 346,32 грн.; 3116,88 грн. + 346,32 грн. = 3463,20 грн.

Також вважають, що ОСОБА_6 повинна відшкодувати їм і моральну шкоду, завдану внаслідок злісного ухилення від виконання вищевказаного рішення суду про стягнення з неї грошових коштів на їх користь, оскільки несплата нею вказаної суми обезцінилась внаслідок інфляції, а також від девальвації гривні, через що вони втратили велику, як для них, суму грошових коштів і опинилися у важкому фінансовому становищі. Своєю протиправною поведінкою, не виконуючи впродовж більше 6 років рішення суду в добровільному порядку і ухиляючись від стягнення грошових коштів на їх користь в процесі виконавчого провадження, відповідачка провокувала виникнення у них почуття переживання, душевних страждань, погіршення стану здоров`я. Завдану моральну шкоду оцінюють в 10000 гривень.

19.08.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 надали заяву, в якій просили залучити до участі у справі в якості співвідповідача - ОСОБА_3 , посилаючись на те, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.10.2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 13286 грн., моральної шкоди - 3500 грн., яка завдана внаслідок залиття квартири, та 530 грн. судових витрат. ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину після померлої ОСОБА_8 , до складу якої входять зобов`язання за рішенням суду прийняла ОСОБА_3 .

Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 24.09.2019р. було залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 .

В заяві про уточнення позовних вимог від 19.08.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зазначили, що судовий розгляд триває, відповідачами грошові кошти не сплачені, тому вони надають розрахунок інфляційних витрат за 2019 рік. Інфляційні витрати за період до серпня 2019 року склали - 18510, 56 гривень. Розрахунок 3% річних по вересень 2019р. становить 4104,2 гривень. Розмір моральної шкоди не змінюється.

Таким чином, остаточна суму боргу відповідачів становить: 10000,00 гривень + 18510,56 гривень+ 4071,20 гривень = 32614, 76 гривень.

На підставі викладеного позивачі просять стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 18510, 56 гривень інфляційних витрат; 4104,20 гривень - 3% річних (станом на 24.09.2019 та до моменту виконання рішення суду); 10000,00 гривень моральної шкоди та 2872,50 гривень судових витрат.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши їх доказами, викладеними в позовній заяві. Також суду пояснила, що в процесі виконання рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.10.2011 р. № 2-п-3/11 ОСОБА_8 було перераховано на користь позивачів в рахунок виконання вищезазначеного рішення суду кошти на загальну суму 3179,80грн. Окрім цього ОСОБА_3 на виконання вищезазначеного рішення суду в лютому 2018 року було їм перераховано суму в розмірі 5336грн.00коп.

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5. ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги позивачів підтримав у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, заяву про слухання справи за її відсутності не надавала. Про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7, ч. 11 ст. 128, ч. 9, 10 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась. Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 позов не визнав, у відзиві на позовну заяву вказав, що його довіритель ОСОБА_3 повністю не визнає заявлені позовні вимоги, заперечує проти їх задоволення.

Зазначив, що відповідно до ст. 1282 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Такий обов`язок покладений і на осіб наділених правом на обов`язкову частку в спадщині. Включення до складу спадщини обов`язків спадкодавця зумовлене універсальним характером спадкового наступництва, за яким до правонаступника переходить весь комплекс прав та обов`язків, які належали право попереднику на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З урахуванням зазначеного доцільно говорити не про відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця, а саме про наступництво спадкоємцями боргів спадкодавця.

Вважає, що позов відносно ОСОБА_3 не може бути задоволений судом виходячи із наступного.

Позовні вимоги заявлено до неналежного відповідача, так як ОСОБА_3 не може бути відповідачем по заявленому ОСОБА_1 та ОСОБА_5 позову.

Про наведене свідчить те, що ОСОБА_3 до теперішнього часу, з незалежних від своєї волі причин, не прийняла спадщину від померлої ОСОБА_8 та не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки 22.07.2014 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подали заяви до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. про заборону видавати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того, при виконанні рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 12.10.2011р. на квартиру АДРЕСА_2 державним виконавцем Баглійського ВДВС Боровіковою Ю.В. було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, яка до цього часу не скасована, незважаючи на те, що 24.06.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчою провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04 1999 № 606-ХІV.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 ) і до сьогодні обліковується за померлою ОСОБА_8 , інші документи, наявні в матеріалах цивільної справи, також свідчать про те, що ніяке майно не було успадковане ОСОБА_3 , а отже, і підстави для відповідальності ОСОБА_3 на сьогодні відсутні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, також вважає, що ОСОБА_3 взагалі ніякого відношення до виниклих 3% річних та інфляційних втрат не має, оскільки вона не є відповідачем за основним зобов`язанням, підстави для стягнення із неї моральної шкоди також відсутні.

У зв`язку з вищевикладеним просить відмовити у повному обсязі у задоволенні відносно відповідача ОСОБА_3 позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення суми річних, інфляційних втрат і моральної шкоди.

Також представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив застосувати до цієї позовної заяви наслідки пропуску позовної давності.

Від представника позивачів ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що відповідач ОСОБА_3 , скористалася правом на подання відзиву на позовну заяву, згідно з якою заперечує проти позову на тій підставі, що не прийняла спадщину після померлої ОСОБА_7 . В спадкове майно, до складу якого, зокрема, входить квартира АДРЕСА_2 .

Однак, з таким висновком відповідача не можна погодитись, виходячи із наступного.

З огляду на принцип змагальності цивільного процесу, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Вищевикладене зазначено у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 року в справі № 640/6274/16.

В іншій постанові № 192/2761/14 від 23.05.18, Верховний суд прийшов до таких висновків:

- спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора;

- спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості;

- отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора;

- у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину та не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Отже, якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 , від 10.07.2014 року про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 В спадкова майно, зокрема, входить квартира АДРЕСА_2 .

Також, в матеріалах справи наявна вимога позивачів до відповідача ОСОБА_3 про стягнення з неї грошових коштів. Ці вимоги були подані у встановленому законом порядку та строки.

Велика Палата Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №916/190/18 від 04.06.2019р) встановила, що після прийняття судом рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення грошове зобов`язання боржника не припиняється, тому передбачені ст.625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що:

-чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання;

-наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання відповідних сум в порядку ч.2 ст.625 ЦК України;

-вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу;

-розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не звільняє боржника від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

З огляду на викладене, просить суд позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

Від представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначив, що представником позивачів надано відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_3 , в якій останній просить суд позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є належним відповідачем, так як 10.07.2014 ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 та у матеріалах справи наявні вимоги позивачів до відповідача ОСОБА_3 про стягнення з неї грошових коштів.

Однак, постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08.04.2015 року по справі № 6-33цс15, Верховний Суд України роз`яснив, що згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Чинне законодавство розмежовує поняття «прийняття спадщини» та «оформлення спадщини».

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з цим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Викладені у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 року у справі № 640/6274/16 вимоги про те, що суди повинні перевіряти, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. ч. 2,3 ст. 1281 ЦК України, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги. Співпадають із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року по справі № 6-33цс15, де сказано, що положення ст.1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення вимог до спадкоємця.

Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018р. (справа № 522/407/15ц, провадження № 14-53цс18) зазначила, що поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність», оскільки у зв`язку із смертю позичальника зобов`язання із повернення боргу включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентується вимогами ст. ст. 1281 -1282 ЦК України.

Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

В даній справі кредитор пред`явив вимоги до спадкоємця, що прийняв спадщину, з порушенням передбачених ст. 1281 ЦК України строків, що згідно із частиною 4 цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємця.

Встановлено, що боржник ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її спадкоємцем стала ОСОБА_3 . Про це позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стало відомо у 2014 році, що підтверджується їх заявами до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. від 22.07.2014 про заборону видавати на руки свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , тому вважав, що саме з 22.07.2014 почав спливати встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України термін.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без поважних причин пропустили строк звернення до суду із позовом до ОСОБА_3 , так як ще 22.07.2014р. їм було відомо, що ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_8 , а із заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої ОСОБА_3 стала відповідачем, позивачі звернулися тільки 19.08.2019р.. До цього відповідачем за їх позовом від 07.07.2018 року була тільки ОСОБА_6 .

У зв`язку із наведеним, просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог відносно відповідача ОСОБА_3 .

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 та представника позивачів ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У судовому засіданні при розгляді справи були встановлені наступні обставини.

Відповідно до рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 12.10.2011р. по справі № 2-п-3/11 було встановлено, що 15 листопада 2007 року з вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 була залита квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Залиття виникло у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 самовільно подали теплоносій без дозволу КП "Дніпродзержинськтепломережа". Зазначеним рішенням суду було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_5 відшкодування в рахунок матеріальної шкоди 13286 гривень, відшкодування моральної шкоди 3500 гривень, судові витрати 530 гривень (ар.с.9-10).

На виконання вказаного рішення Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 16.11.2011 року, було видано виконавчі листи № 2-п-3/2011 про примусове виконання вказаного вище рішення (ар.с.100).

25.11.2011р. державним виконавцем Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Боровіковою Ю.В. було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.10.2011 р. № 2-п-3/11, та надано строк для добровільного виконання рішення суду - до 02.12.2011 р. включно (ар. с. 11).

Доказів сплати будь-яких сум на виконання рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська ОСОБА_6 суду не було надано.

Разом з цим у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_8 було перераховано на користь позивачів в рахунок виконання вищезазначеного рішення суду кошти на загальну суму 3179,80грн., що було визнано у судовому засіданні позивачкою ОСОБА_9 та підтверджується довідками про обороти на рахунку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (ар.с.29,30).

Громадянка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 77 років померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (ар.с.90).

За життя ОСОБА_8 усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом буде мати право, заповідала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Заповітом від 01.08.2011 року (ар. с. 92).

10 липня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. з заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (ар.с.89).

22.07.2014 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подали заяви до завідуючої сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори виконуючої обов`язки завідуючої другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. про заборону видавати ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 ар.с. 99, 104 ) у зв`язку з наявністю заборгованості перед ними спадкодавця ОСОБА_8 .

Вищезазначені заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_5 завідуючою сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори виконуючої обов`язки завідуючої другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г. були направлені приватному нотаріусу Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. - за місцем заведення спадкової справи (ар.с.98).

04.08.2014 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А. було направлено на адресу ОСОБА_3 листа за №445/02-14, в якому її було повідомлено про обов`язок ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , сплатити борг на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у розмірі 14186грн.22коп. та про претензії до неї ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які виникли на підставі рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 12.10.2011 року по справ №2-п-3/11 (ар.с.109).

Також у судовому засіданні було встановлено, що в лютому 2018 року ОСОБА_3 на виконання рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 12.10.2011 року по справ №2-п-3/11 було перераховано ОСОБА_1 та ОСОБА_5 суму в розмірі 5336грн.00коп., що підтверджується відповідною квитанцією (ар.с.117).

Вирішуючи позовні вимоги позивача суд виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати, проте не моральну шкоду (правова позиція ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15 )

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З огляду на принцип змагальності цивільного процесу, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Вищевикладене зазначено у постанові ВС від 18.09.2019 року в справі № 640/6274/16.

У іншій постанові № 192/2761/14 від 23.05.18, Верховний суд прийшов до таких висновків:

- спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора;

- спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості;

- отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора;

- у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину та не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Отже, якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 від 10.07.2014 року про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 В спадкове майно, зокрема, входить квартира АДРЕСА_2 .

Також, в матеріалах справи наявні вимога позивачів до відповідача ОСОБА_3 про стягнення з неї грошових коштів. Ці вимоги були подані у встановленому законом порядку та строки.

Велика Палата Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №916/190/18 від 04.06.2019р) встановила, що після прийняття судом рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення грошове зобов`язання боржника не припиняється, тому передбачені ст.625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, оскільки позивачі вчасно пред`явили свої вимоги до ОСОБА_3 та остання фактично визнала ці вимоги сплативши у лютому 2018 року борг у певній частині, а саме в розмірі 5336,00грн., суд вважає, що з 09.03.2014 року, тобто після смерті спадкодавця ОСОБА_8 у спадкоємця ОСОБА_3 виник обов`язок сплати інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до ст.625 ЦК України.

Разом з цим дані суми не повинні були заявлятися позивачами до нотаріуса, оскільки обов`язок щодо їх сплати виник у ОСОБА_3 вже після смерті ОСОБА_8 .

Щодо застосування до цієї позовної заяви наслідків пропуску позовної давності, про які просив представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц ВП ВС дійшла висновку, що з ухваленням у 2009 році рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Отже, кредитор має право на отримання сум, передбачених у ст.625 ЦК, за увесь час прострочення. При цьому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК виникає в кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Оскільки позовні вимоги до позивача ОСОБА_3 були пред`явлені 19.08.2019року, то вони обмежуються останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

2011ІнфляціяБоргПогашення+ ІнфляціяІнфляція різниця3 Процента
11100,117316 17 333,3217,32
12100,217316 17 350,6334,6342,70
2012
1100,217316 17 350,6334,6344,12
2100,217316 17 350,6334,6344,12
3100,317316 17 367,9551,9541,27
4 17316 44,12
5 17316 42,70
6 17316 44,12
7 17316 42,70
8 17316152,04 44,12
9100,117163,96152,0417 181,1217,1644,12
10 17011,92305,86 42,32
11 16706,06 43,35
12100,216706,06311,8416 739,4733,4141,19
2013
1100,216394,22159,5216 427,0132,7942,57
2 16234,7159,52 41,77
3 16075,18 37,36
4 16075,18159,52 40,96
5100,115915,66319,0415 931,5815,9239,64
6 15596,62 40,55
7 15596,62159,52 38,46
8 15437,1319,04 39,74
9 15118,06 39,33
10100,415118,06 15 178,5360,4737,28
11100,215118,06 15 148,3030,2438,52
12100,515118,06 15 193,6575,5937,28
2014
1100,215118,06 15 148,3030,2438,52
2100,615118,06 15 208,7790,7138,52
3102,215118,06981,8415 450,66332,6034,79
4103,314136,22 14 602,72466,5038,52
5103,814136,22 14 673,40537,1834,86
610114136,22 14 277,58141,3636,02
7100,414136,22 14 192,7656,5434,86
8100,814136,22 14 249,31113,0936,02
9102,914136,22 14 546,17409,9536,02
10102,414136,22 14 475,49339,2734,86
11101,914136,22 14 404,81268,5936,02
,22 14 560,31424,0934,86
2015
1103,114136,22 14 574,44438,2236,02
2105,314136,22 14 885,44749,2236,02
3110,814136,22 15 662,931 526,7132,53
411414136,22 16 115,291 979,0736,02
5102,214136,22 14 447,22311,0034,86
6100,414136,22 14 192,7656,5436,02
7 14136,22 34,86
8 14136,22 36,02
9102,314136,22 14 461,35325,1336,02
10 14136,22 34,86
,22 14 418,94282,7236,02
12100,714136,22 14 235,1798,9534,86
2016
1100,914136,22 14 263,45127,2336,02
2 14136,22 36,02
310114136,22 14 277,58141,3633,69
4103,514136,22 14 630,99494,7736,02
510114136,22 14 277,58141,3634,86
6 14136,22 36,02
7 14136,22 34,86
8 14136,22 36,02
9101,814136,22 14 390,67254,4536,02
10102,814136,22 14 532,03395,8134,86
11101,814136,22 14 390,67254,4536,02
12100,914136,22 14 263,45127,2334,86
2017
1101,114136,22 14 291,72155,5036,02
210114136,22 14 277,58141,3636,02
3101,814136,22 14 390,67254,4532,53
4100,914136,22 14 263,45127,2336,02
5101,314136,22 14 319,99183,7734,86
6101,614136,22 14 362,40226,1836,02
7100,214136,22 14 164,4928,2734,86
8 14136,22 36,02
910214136,22 14 418,94282,7236,02
10101,214136,22 14 305,85169,6334,86
11100,914136,22 14 263,45127,2336,02
,22 14 277,58141,3634,86
2018
1101,514136,22 14 348,26212,0436,02
2100,914136,3,45127,2336,02
3101,18800,22 8 897,0296,8032,53
4100,88800,22 8 870,6270,4022,42
5 8800,22 21,70
6 22,42
7 8800,22 21,70
8 8800,22 22,42
9101,98800,22 8 967,42167,2022,42
10101,78800,22 8 949,82149,6021,70
11101,48800,22 8 923,42123,2022,42
12100,88800,22 8 870,6270,4021,70
20,22 8 888,2288,0022,42
2100,58800,22 8 844,2244,0022,42
3100,98800,22 8 879,4279,2020,25
41018800,22 8 888,2288,0022,42
5100,78800,22 8 861,8261,6021,70
6 8800,22 22,42
7 8800,22 21,70
8 8800,22 22,42
9 8800,22 22,42
14568,493243,34

Таким чином з ОСОБА_6 підлягає стягненню сума інфляційних втрат в розмірі 10321, 14грн. та 3 % річних в розмірі 2139, 82грн.

В солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь позивачів підлягає стягненню сума інфляційних втрат в розмірі 4247, 35грн. та 3 % річних в розмірі 1103, 52грн.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з огляду на їх недоведеність.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вирішучи позовні вимоги в цій частині, суд також керується наступними правовими позиціями.

Так, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49 цс 12 зроблено висновок: «разом з тим суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині моральної шкоди, оскільки ні договором страхування, ні законом таке відшкодування непередбачено. Зазначений висновок ґрунтується на вимогах статті 611 ЦК України, відповідно до якої відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов`язання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором».

У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1790 цс 15 зроблено висновок: «поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс 19) вказано: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідним відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення суми річних, інфляційних втрат і моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення з позивача судових витрат в сумі 2872, 50грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

На підтвердження судових витрат позивачами суду були надані якісь квитанції, які не відносяться до витрат, , пов`язаних з розглядом справи в розумінні ч.3 ст.141 ЦПК України та які жодним чином не підтверджуть факт того, що вони пов`язані з розглядом даної конкретної справи.

Таким чином у даному випадку відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача ОСОБА_5 (саме нею було сплачено судовий збір), лише судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Окрім цього, згідно з п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, ст. 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 до ОСОБА_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 про стягнення суми річних, інфляційних втрат і моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути в ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 10321, 14 грн. - в рахунок інфляційних втрат та 2139, 82грн. - в рахунок 3 % річних.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 4247,35 грн. - в рахунок інфляційних втрат та 1103,52грн. - в рахунок 3 % річних.

В задоволенні решти позовних ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору у сумі 327, 10 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору у сумі 57, 82 грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчисляються з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 29 травня 2020 року.

Суддя І.М. Юрченко