Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 320/706/17

провадження № 61-37895св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-виставковий центр Агросс»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виставковий центр Агросс» на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року в складі судді Ніколової І. С. і постанову Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2018 року в складі колегії суддів: Кримської О. М., Дашковської А. В., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виставковий центр Агросс» (далі - ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс»), третя особа - ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0870 га, кадастровий номер :02:022:0012, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), шляхом звільнення з неї ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс».

Позов мотивований тим, що позивачу на праві суперфіцію належить земельна ділянка площею 0,0870 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і має кадастровий номер :02:022:0012. Власником цієї земельної ділянки є ОСОБА_2 .

На зазначеній земельній ділянці без правових підстав, передбачених чинним законодавством, знаходиться Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-виставковий центр Агросс» (далі - ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс»), представники якого ігнорують вимоги позивача та власника земельної ділянки щодо звільнення земельної ділянки, в зв`язку із чим позивач звернулася до суду за захистом свого права.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року позов задоволено частково, усунуто перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0870 га кадастровий номер :02:022:0012, яка знаходиться на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зобов`язавши ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» звільнити земельну ділянку; стягнуто з ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640,00 грн, в іншій частині - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» не зареєструвало право на спірну земельну ділянку, тому не має прав на неї і повинно усунути перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року заяву ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» залишено без задоволення, заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що право позивача на користування спірною земельною ділянкою (суперфіцій) є доведеним. ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» має здійснити реєстрацію своїх прав у встановленому законом порядку. ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» відмовлено в реєстрації права власності на спірну земельну ділянку. Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 12 грудня 2017 року відмовив товариству в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними таких дій державного реєстратора. Отже, ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» не набуло прав на зазначену земельну ділянку та має усунути позивачу перешкоди в користуванні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

05 червня 2018 року ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» звернулося до Верховного Суду засобами поштового зв`язку з касаційною скаргою на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2018 року, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Також просило зупинити виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного розгляду справи у Верховному Суді.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2018 року відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс», зупинено виконання заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року та постанови Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» відповідно до протоколу загальних зборів учасників від 10 червня 2008 року № 2/06 збільшило розмір статутного капіталу за рахунок внесків учасників: об`єктів основних фондів і грошових коштів. Зокрема, ОСОБА_2 здійснив внесок до статутного капіталу товариства у вигляді двох належних йому на праві власності земельних ділянок.

ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» і ОСОБА_2 підписали акт приймання-передачі зазначених земельних ділянок, в якому зазначено про перехід права власності на зазначені ділянки до товариства, і внесли відповідні зміни до статутного капіталу.

Внесення до статутного капіталу товариства земельної ділянки зазначено як підстава виникнення права власності на земельні ділянки у статті 82 Земельного кодексу України.

На час розгляду та вирішення справи правочин щодо внесення земельних ділянок до статутного товариства не визнаний недійсним, тому є чинним.

ОСОБА_2 після передачі земельних ділянок до статутного капіталу товариства уклав з позивачем договір сервітуту від 17 жовтня 2016 року, чим порушив право власності товариства.

ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» на законних підставах набуло право на спірну земельну ділянку та повинно здійснити реєстрацію свого права в державному реєстрі речових прав.

Договір сервітуту, укладений позивачем із ОСОБА_2 , не породжує правових наслідків, оскільки останній вже розпорядився спірною земельною ділянкою. Позивач і ОСОБА_2 не мають прав на земельну ділянку.

Спірна земельна ділянка використовується ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» у своїй господарській діяльності.

Позиції інших учасників

02 серпня 2018 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити цю касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивований тим, що ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» безпідставно вважає себе власником земельної ділянки.

У рішенні загальних зборів учасників товариства від 10 червня 2008 року (протокол № 2/06) внесок ОСОБА_2 до статутного капіталу товариства є переданим з дати видачі товариству державного акта на право власності на цю земельну ділянку. Товариство не отримувало такого акта.

Державний реєстратор відмовив товариству у реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, оскільки права на неї зареєстровані за іншою особою та неможливо встановити коли товариство стало власником цієї земельної ділянки.

Право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку зареєстровано належним чином і підтверджується правовстановлюючим документом. ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 договір суперфіцію та зареєструвала у державному реєстрі своє право забудови спірної земельної ділянки.

Спірні відносини регулюються ЗК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що передбачають отримання документів про право власності на землю та реєстрацію цього права в єдиному державному реєстрі. З державною реєстрацією закон пов`язує виникнення права на земельну ділянку. Оскільки товариство не вчинило таких дій, то почавши користування земельною ділянкою, вчинило правопорушення.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року та постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28 серпня 2017 року відмовлено товариству в визнанні права власності на зазначену земельну ділянку.

Крім того, державним реєстратором відмовлено товариству в реєстрації права на спірну земельну ділянку. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року відмовлено товариству в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними таких дій державного реєстратора.

02 серпня 2018 року ОСОБА_2 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити цю касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивований тим, що товариство безпідставно вважає себе власником спірної земельної ділянки, оскільки ОСОБА_2 не передавав товариству державний акт на цю земельну ділянку, а отже, відповідний внесок не був переданий товариству.

Товариству в судовому порядку відмовлено у визнанні права власності на спірну земельну ділянку.

Товариство не здійснило державну реєстрацію прав на спірну земельну ділянку.

Товариству в судовому порядку відмовлено у задоволенні вимог про визнання незаконними дій державного реєстратора щодо реєстрації речових прав на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а також відмови в державній реєстрації речового права товариства на зазначену земельну ділянку.

У судовому порядку встановлено, що право товариства на спірну земельну ділянку може виникнути лише з часу видачі йому акта про право власності, що не відбулося.

Те, що господарський суд у мотивувальній частині рішення зазначив, що позивач є законним користувачем земельної ділянки та повинен здійснити державну реєстрацію цього права, не має значення, оскільки це рішення суду не є правовстановлюючим, а у резолютивній частині рішення про це не зазначено.

Будучи єдиним власником земельної ділянки, ОСОБА_2 передав її у користування на підставі договору суперфіцію ОСОБА_1 , проте цією земельною ділянкою користується товариство.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною першою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини, встановлені судом

Право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 059070, виданим 23 жовтня 2000 року Мелітопольською міською радою та зареєстроване 09 вересня 2016 року.

Відповідно до протоколу № 2/06 загальних зборів учасників ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» від 10 червня 2008 року ОСОБА_2 здійснює внесок до статутного капіталу ТОВ «Торгово-виставковий центр «Агросс», зокрема, за рахунок права власності на земельну ділянку площею 0,0870 га, розташованою на АДРЕСА_1 , державний акт на право приватної власності на землю від 23 жовтня 2000 року. Внесок вважається здійсненим належним чином з дати видачі товариству державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку.

09 вересня 2016 року ОСОБА_2 подано до Центру надання адміністративних послуг м. Мелітополя заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:022:0012, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , а 15 вересня 2016 року державним реєстратором Ільєнко О. М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31393487, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:022:0012 за ОСОБА_2 і внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 16392875 про державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_2 .

Розпорядженням міського голови від 30 вересня 2016 року № 645-р створена комісія для обстеження земельної ділянки.

Актом комісії з проведення обстеження земельної ділянки від 13 жовтня 2016 року встановлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 використовується ТОВ «Торгово-виставковий центр «Агросс». Рекомендовано ОСОБА_2 звернутися до суду із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

17 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено договір суперфіція № 2, згідно з яким сеперфіціар передав, а суперфіціарій прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер :02:022:0012, яка знаходиться на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

18 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подано до Центру надання адміністративних послуг м. Мелітополя заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (право забудови земельної ділянки (суперфіцій) на земельну ділянку кадастровий номер :02:022:0012, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , а 24 жовтня 2016 року державним реєстратором Ільєнко О. М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31998528, яким вирішено провести державну реєстрацію іншого речового права - права забудови земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:022:0012 за ОСОБА_1 і внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №17041277 про державну реєстрацію права забудови (суперфіцію) на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Позивач зверталася до відповідача з вимогою від 10 листопада 2016 року про звільнення земельної ділянки.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28 серпня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» до ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну земельну ділянку.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 07 квітня 2017 року № 34679107 відмовлено ТОВ «Торгово-виставкой центр Агросс» у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована: на АДРЕСА_1 .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року відмовлено ТОВ «Торгово-виставкой центр Агросс» у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дії державного реєстратора.

03 квітня 2017 року ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» подано до Центру надання адміністративних послуг м. Мелітополя заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:022:0012, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , надавши в якості правовстановлюючого документу рішення господарського суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року в справі № 908/3314/16 за первісним позовом ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» до ОСОБА_2 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, - ОСОБА_1 , про визнання недійсним статуту.

07 квітня 2017 року державним реєстратором Ільєнко О.М. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 34679107, яким відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:022:0012, за ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс», оскільки відповідно до поданих документів не можливо встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. Крім того, державним реєстратором вказано, що право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано за іншим суб`єктом.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 413 ЦК України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Право користування земельною ділянкою, наданою для забудови, може відчужуватися або передаватися землекористувачем у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до статті 415 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в обсязі, встановленому договором. Землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови.

Судами встановлено, що загальними зборами учасників ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» 10 червня 2008 року вирішено: збільшити розмір статутного капіталу товариства до 1 200 000,00 грн за рахунок внесків учасниками об`єктів основних фондів і грошових коштів з метою їх використання у виробничій діяльності товариства, зокрема, ОСОБА_2 здійснює внесок до статутного капіталу товариства належного йому на праві приватної власності майна: земельної ділянки площею 1 035,40 кв. м, розташованої на АДРЕСА_1 , державний акт на право приватної власності на землю від 08 січня 2008 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01, та земельної ділянки площею 0,0870 га, розташовану на АДРЕСА_1 , державний акт на право приватної власності на землю від 23 жовтня 2000 року. Вартість двох земельних ділянок встановлюється оцінкою сторін у розмірі 278 000, 00 грн.

Відповідні зміни були внесені до статуту ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» 15 липня 2008 року, номер запису 1001992).

10 червня 2008 року між ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» (новий власник) і ОСОБА_2 (первісний власник) підписаний акт приймання - передачі земельних ділянок, а саме: земельну ділянку площею 1035,40 кв. м., розташовану на АДРЕСА_1 , державний акт на право приватної власності на землю від 08 січня 2008 року, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01, та земельну ділянку площею 0,0870 га, розташовану на АДРЕСА_1 , державний акт на право приватної власності на землю від 23.10.2000, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 0633 . Вартість двох земельних ділянок, що передаються відповідно до пункту 1 акту встановлюється оцінкою сторін у розмірі 278 000,00 грн.

Пунктом 3 вказаного акту приймання-передачі земельних ділянок від 10 червня 2008 року передбачено, що з дати підписання цього акту вказані у пункті 1 земельні ділянки переходять у власність «нового власника».

Відповідно до пункту 5 договору суперфіцію передача земельної ділянки у користування суперфіцінарію здійснюється після державної реєстрації договору. Право на використання земельної ділянки виникає після державної реєстрації договору та її передачі суперфіціарію.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з метою захисту права на використання земельної ділянки, що є предметом договору суперфіцію.

Згідно з пунктом 8.3.1. договору суперфіціарій має право вимагати від суперфіціара передання в користування земельної ділянки після підписання даного договору та його державної реєстрації.

У пункті 7.1 договору зазначено, що на момент укладення даного договору треті особи не мають прав на земельну ділянку.

Відповідно до підпункту 9.4.2 договір може бути розірваний достроково, якщо виявлені не обумовлені договором недоліки земельної ділянки, які істотно перешкоджають суперфіціарію її використовувати.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що порушені, невизнані або оспорені іншою особою.

У частині першій статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час подання позову, (далі - ЦПК України, 2004 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, право на правовий захист виникає в разі порушення, оспорення, невизнання суб`єктивного права або законного інтересу особи.

Наявність зазначених обставин входить до предмету доказування та підлягає доведенню позивачем.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Позивач, звертаючись до суду, зазначила предметом захисту право користування земельною ділянкою на підставі договору суперфіцію, а способом судового захисту - усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, щодо якої вона уклала договір суперфіцію, шляхом звільнення з неї ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс».

Матеріали справи не містять доказів передання позивачу земельної ділянки у користування відповідно до договору суперфіцію.

Крім того, судами встановлено передання ОСОБА_2 спірної земельної ділянки ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» для здійснення господарської діяльності і неповернення цієї земельної ділянки товариством ОСОБА_2 на час укладення останнім договору суперфіцію з позивачем.

Факт користування земельною ділянкою ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс» на час укладення договору суперфіція № 2 від 17 жовтня 2016 року підтверджений актом комісії з проведення обстеження земельної ділянки від 13 жовтня 2016 року, що був долучений позивачем до позовної заяви та не оспорюється.

Отже, укладаючи з позивачем договір сервітуту, ОСОБА_2 був обізнаний з тим, що на цій земельній ділянці ведеться господарська діяльності іншою особою - ТОВ «Торгово-виставковий центр Агросс», якій він добровільно передав цю земельну ділянку, що є обставиною, яка безпосередньо впливає на укладення та виконання договору, за яким ОСОБА_2 передавав ту ж саму земельну ділянку іншій особі для забудови.

Відповідно до частин другої і третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з частиною третьою статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зроблено висновок про те, що «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Зазначені обставини свідчать про відсутність у позивача права на судовий захист.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що судами першої і апеляційної інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, що є підставою для їх скасування та ухвалення нового рішення по відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Судухвалює нове рішення, він проводить новий розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідач за подання заяви про перегляд заочного рішення сплатив 800,00 грн, за подання апеляційної скарги - 1 760 грн, за подання касаційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 3 524,00 грн.

Згідно з підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за апеляційної скаргу сплачується 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за касаційну скаргу сплачується 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Позивач пред`явила позов, що містив дві немайнові вимоги та одну майнову вимогу.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, за подання апеляційної скарги відповідач мав сплатити 1 080,00 грн, а касаційної скарги - 1440,00 грн.

Тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 320,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виставковий центр Агросс» задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виставковий центр Агросс» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0870 га, кадастровий номер :02:022:0012, яка знаходиться на АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виставковий центр Агросс» судовий збір у розмірі 3 320,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов