УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Романенко І.О.,

розглянувши заяву Акціонерного товариства «Райффайзен банк «Аваль» про забезпечення позову Акціонерного товариства «Райффайзен банк «Аваль» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Євро Сервіс Юг» про стягнення заборгованості,

встановив:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен банк «Аваль» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Євро Сервіс Юг» про стягнення заборгованості.

12.06.2020 року від представника позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно поручителя ОСОБА_1 (ІН: НОМЕР_1 ), а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1632, виданий 29.12.2015 року.

Заяву передано судді Майдан С.І. 15.06.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали заяви, цивільної справи дійшов наступного висновку.

Згідно норм ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно ч.ч.1-3 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, виходячи зі змісту положень п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно можливо виключно за умови належності його Відповідачу або якщо воно підлягає передачі або сплаті Відповідачеві.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.05.2020 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 . Зазначене нерухоме майно на підставі іпотечного договору, виданого 17.05.2018 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шулік А.О., передано в іпотеку, іпотекодержатель ОСОБА_2 .

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, представником позивача у своїй заяві не зазначено обставин на підтвердження підстав вважати, що виконання майбутнього рішення суду у разі можливого задоволення позову, може бути утрудненим чи неможливим. Разом з цим, накладення арешту на майно, яке передано в іпотеку, буде порушенням прав та інтересів інших осіб. З урахуванням викладеного, заявником не доведена співмірність заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Суд звертає увагу, що вищевказані обставини не позбавляють позивача права звернутись до суду із заявою про забезпечення позову в інший спосіб та обрати спосіб забезпечення позову відповідно до вимог ЦПК України, а саме: ст.ст.150-152 ЦПК України, оскільки таке право передбачено ч.2 ст.149 ЦПК України на будь - якій стадії розгляду справи.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву Акціонерного товариства «Райффайзен банк «Аваль» про забезпечення позову Акціонерного товариства «Райффайзен банк «Аваль» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Євро Сервіс Юг» про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15-ти днів з дня отримання копії ухвали.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: С.І.Майдан