Справа № 703/4903/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Кирилюк Н.А.,

з секретарем Римським Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 703/4903/19

за участю

представника позивача адвоката Примака В.А.,

про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги,

керуючись ч.6 ст.259 ЦПК України,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради про стягнення 40000 грн. заборгованості за договором про надання правової допомоги.

В обґрунтування позову зазначив, що 27 серпня 2019 року між адвокатом Кузьмінським О.О. та Смілянською міською радою Черкаської області було укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язався надавати правничу допомогу під час розгляду справи № 703/914/16-а за позовом ОСОБА_2 до Смілянської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В свою чергу Смілянська міська рада зобов`язалась сплатити адвокату гонорар у розмірі 40000 грн. протягом трьох днів після надання акту приймання-передачі послуг із зазначеним обсягом надання послуг та їх вартість.

Позивач стверджує, що 09 вересня 2019 року сторонами було підписано акт наданих послуг до договору від 27 серпня 2019 року, однак відповідач не виконав умови договору щодо оплати та не перерахував на рахунок позивача обумовлений гонорар.

В зв`язку з цим ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача 40000 грн. в примусовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив його задоволити з наведених в ньому підстав та з урахуванням викладених письмових пояснень.

Представник відповідача на розгляд справи не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Крім того, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому Смілянська міська рада заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що поданий позивачем договір про надання правової допомоги відсутній у відповідача, відповідно він не був поданий до органу Казначейства для реєстрації бюджетного зобов`язання, що унеможливило здійснити оплату на законних підставах. В порушення вимог п. 43 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування» вказаний договір на затвердження до міської ради не подавався, кошти на виплату гонорару адвоката у кошторисах не закладалися. Крім того, акт наданих послуг, який повинен передувати оплаті гонорару, був підписаний сторонами до надання послуг адвоката в повному обсязі.

Додатково відповідач направив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_1 являється адвокатом і міг самостійно як підготувати позовну заяву, так і представляти власні інтереси. Крім того, у вартість послуг адвоката, окрім підготовки позову та розгляду справи у місцевому суді, включено і вартість послуг у суді апеляційної інстанції, хоча надання таких послуг у апеляційному суді на даний час є лише теоретичним. На думку відповідача, вартість послуг адвоката Приймака В.А. є неспівмірною із ціною позову, оскільки становить чверть від ціни позову. Відповідач також звертає увагу, що згідно договору вартість послуг адвоката складає 10000 грн., з яких 3000 грн. становлять витрати по справі. В зв`язку з наведеним просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката до мінімально можливої суми.

Суд, з`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

27 серпня 2019 року між ОСОБА_1 , який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 454, та Смілянською міською радою Черкаської області в особі секретаря міської ради Федоренка В.А., було укладено договір про надання правової допомоги, що підтверджується відповідним договором.

Згідно п. 1.1 договору позивач зобов`язався надати відповідачу правничу допомогу під час розгляду у Верховному Суді справи № 703/914/16-а за позовом ОСОБА_2 до Смілянської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За умовами п. 4.1, 4.3 цього договору за надані послуги відповідач зобов`язався сплатити адвокату гонорар у розмірі 40000 грн. Грошові кошти перераховуються на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 протягом трьох днів після надання акту приймання-передачі послуг із зазначеним обсягом наданих послуг та їх вартість.

09 вересня 2019 року сторонами договору було підписано акт наданих послуг № 1 до договору про надання правової допомоги від 27 серпня 2019 року, відповідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв послуги з надання правової допомоги, а саме: правовий аналіз матеріалів судової справи № 703/914/16-а за позовом ОСОБА_2 до Смілянської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (Верховний Суд); вивчення судової практики; підготовка правової позиції по справі; збір доказів; підготовка заперечення; участь у судових засіданнях; консультаційний супровід. Вартість послуг адвоката за цим актом склала 40000 грн.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 направив до Смілянської міської ради вимогу про стягнення гонорару у розмірі 40000 грн. у зв`язку з його несплатою у визначений договором строк. Наведена обставина підтверджується приєднаною до матеріалів справи вимогою та визнається відповідачем у відзиві на позов.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно зі статтею 1 Закону (у редакції на час укладення договору) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) (далі - Закон) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

Згідно з статтею 30 Закону,гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги від 27 серпня 2019 року сторони визначили розмір гонорару адвоката у фіксованому розмірі - 40000 грн. Даний розмір є сталим, не містить двозначності, а тому не має підстав вважати, що на час підписання цього договору сторона могла трактувати його по іншому.

Представник відповідача як на підставу для відмови в позові посилається на те, що даний договір у Смілянській міській раді відсутній, що він не був поданий для реєстрації бюджетного зобов`язання, не подавався на затвердження міською радою, а кошти на виплату гонорару адвоката у кошторисах не закладалися.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 76 ЦПК України письмові пояснення сторони не є доказами.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності з ч. 1 ст. 79, ч.1 ст. 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач, крім копії витягу з постанови Верховного Суду по справі 703/914/16-а, не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень.

Пунктом 43 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», на яку посилається відповідач, передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо затвердження договорів, укладених сільським, селищним, міським головою від імені ради, з питань, віднесених до її виключної компетенції.

Однак, відповідачем не мотивовано та не надано доказів на підтвердження того, що договір, який був підписаний секретарем міської ради 27 серпня 2019 року, стосується питань, що відносяться до виключної компетенції міської ради. Відсутні докази на підтвердження того, що до бюджету міської ради не закладались кошти на правничу допомогу.

Посилання відповідача на те, що акт про надання послуг був підписаний до надання цих послуг в повному обсязі, а саме до прийняття адвокатом Кузьмінським О.О. участі у судовому засіданні, яке відбулось 11 вересня 2019 року, також не є підставою для відмови у позові, оскільки як встановлено з витягу з постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 703/914/16-а позивач був присутній під час розгляду, що свідчить про фактичне виконання умов договору про надання правової допомоги.

З урахуванням наведено суд вважає позов в частині стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги в сумі 40000 грн. таким, що підлягає до задоволення.

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частино 1-4 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду договір про надання правничої допомоги від 12 грудня 2019 року, акт виконаних робіт до договору про надання юридичної допомоги від 12 грудня 2020 року із зазначення переліку виконаних робіт та затраченого часу а також дві квитанції про оплату за надання правової допомоги по договору від 12 грудня 2019 року на суму 3000 грн. і 7000 грн.

Посилання відповідача про те, що договір про надання правничої допомоги від 12 грудня 2019 року є неналежним доказом не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки він завірений належним чином і ордер адвоката Примака В.А. містить посилання саме на цей договір.

Суд також враховує наданий представником позивача детальний опис виконаних робіт.

Разом з тим, суд вважає, що визначений ним розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Зокрема, суд вважає, що тривалість виконання представником позивача робіт і відповідно вартість таких робіт, які полягали у попередньому вивченні матеріалів, формуванні позиції та консультації, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, вивчення судової практики, підготовка позовної заяви та підготовка пояснень на заперечення до позову не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме, наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії, на думку суду, не повинні вимагати значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Робота, яка визначена адвокатом як ознайомлення з матеріалами справи (2 год.), фактично дублює роботу, яка зазначена адвокатом як попереднє вивчення матеріалів (2 год). Під час всього розгляду справи представник позивача з матеріалами цивільної справи не знайомився.

Крім того, представником позивача у акті виконаних робіт зазначено представництво у судових засіданнях - 1 год., хоча фактично він приймав участь лише в одному засіданні тривалістю близько 30 хв.

Суд також зазначає, що п. 4.1 договору від 12 грудня 2019 року визначено, що передоплата послуг адвоката по угоді складає 10000 грн., в тому числі 3000 грн. витрат на забезпечення необхідних витрат по справі. Таким чином, гонорар адвоката складає саме 7000 грн. Доказів на підтвердження понесення адвокатом Примаком В.А. витрат по справі суду не надано.

З огляду на наведене, суд вважає, що сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, яка відповідатиме критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру складає 5000 грн.

Суд також зазначає, що відповідно до квитанції від 11 грудня 2019 року позивачем було сплачено 770 грн. судового збору.

На час звернення до суду з наведеним позовом з урахуванням заявлених вимог позивачу належало сплатити 768 грн. 40 коп. судового збору. Саме такий розмір збору суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Клопотання про повернення переплаченої суми судового збору до суду не надходило.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268 ЦПК України суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Смілянської міської ради Черкаської області (м. Сміла Черкаської області, вул. Незалежності, 37, ) про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги задоволити повністю.

Стягнути з Смілянської міської ради Черкаської області на користь ОСОБА_1 40000 грн. заборгованості за договором про надання правничої допомоги, 5000 витрат на правничу допомогу та 768 грн. 40 коп. судового збору, а всього 45768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 червня 2020 року.

Головуючий: Н. А. Кирилюк