ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Харків

Справа № 622/1284/19

Провадження №22-ц/818/3021/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Котелевець А.В., Яцини В.Б.,

секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 12 лютого 2020 року, ухвалене суддею Квіткою О.О.,

у цивільній справі за позовом про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, розташованої за адресою: Харківська область, Золочівський район, Довжинська сільська рада, кадастровий номер :01:014:0015, площею 0,12 га, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кардаш Я.О. 21 березня 2017 року.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі виконавчого листа № 1/307/2008 Комінтернівським ВДВС Харківського МУЮ 13 квітня 2009 року було відкрито виконавче провадження. 21 квітня 2009 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження. Також на майно ОСОБА_2 було накладено арешт в рамках кримінального провадження постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області від 13.09.2006. 21 березня 2017 року під час дії ухвали про арешт майна відповідач ОСОБА_2 здійснив відчуження шляхом дарування земельної ділянки, яку придбав 28 жовтня 2016 року. Внаслідок укладення зазначеного правочину істотно порушені його права, оскільки він позбавлений можливості отримати відшкодування на свою користь матеріальної шкоди за вироком суду. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину на момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину. Вважає, що зазначений договір порушує його права, оскільки унеможливлює виконання судового рішення, його укладено з метою уникнути цивільно-правової відповідальності, цей договір порушує публічний порядок.

ОСОБА_3 , у своїх запереченнях на позов зазначила, що його задоволення призведе до позбавлення її права власності на земельну ділянку, тим паче, вона є добросовісним набувачем, оскільки не знала і не могла знати, що набуває безвідплатно майно у особи, яка на думку позивача не має права його відчужувати.

ОСОБА_2 , вказував, що на момент розпорядження своїм майном, а саме земельною ділянкою, він не був обізнаний про арешт майна та наявність виконавчого провадження. Крім того, постанова про накладення арешту від 21.04.2009 винесена відносно ОСОБА_4 , будь-яких інших даних щодо уточнення особи не вказано, тобто не підтверджено факт накладення арешту та заборону відчуження саме на майно відповідача. Згідно витягів з реєстрів земельна ділянка не мала правового режиму обмеженого в цивільному обороті.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 12 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що арешт накладається на майно боржника, яке було у власності останнього на момент здійснення цієї дії виконавця, а не автоматично на все майно, яке в майбутньому може набути боржник. Спірна земельна ділянка була набута ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки 28.10.2016 (а.с. 27). 31.01.2017 було відновлене виконавче провадження, проте виконавцем не було здійснено дій, спрямованих на встановлення майна боржника, накладення на нього арешту та внесення ОСОБА_2 до Єдиного реєстру боржників. Як вбачається із витягів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 50-51), спірна земельна ділянка не перебувала під забороною відчуження на момент укладення договору дарування. Тому на момент укладання договору дарування не було законних підстав у нотаріуса для відмови у вчиненні реєстраційних дій. Заборону відчуження майна позивача стосувалася майна, яке було у нього на момент накладення арешту, тобто до 21 квітня 2009 року, а не набуте в 2016 році майно. Крім того, суд звернув увагу, що позивачем не залучено до справи як відповідача власника спірної земельної ділянки ОСОБА_3 , хоча у випадку задоволення позову були б порушені саме її права власності.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та вирішити питання про судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі позивач викладає обставини справи, вказує доводи позову і зазначає, що ОСОБА_3 є родичкою дружини ОСОБА_2 , отже, оспорюваний договір дарування укладений після ухвалення судового рішення про стягнення грошових коштів та ознайомлення останнього з матеріалами виконавчого провадження вчинено з метою ухилитись від виконання цього судового рішення, без наміру створення реальних правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до родича та з метою приховати це майно від виконання за його рахунок судового рішення щодо грошового зобов`язання. Тому вважає, що договір підлягає визнанню недійсним відповідно до ст.234 ЦПК України.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що постановою від 13.04.2009 було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 1 307/2008, виданого 16.02.2009 Харківським районним судом Харківської області про стягнення із засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 100 000 грн. Боржник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Красиве Первомайський район Харківська область, адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 21.04.2009 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 , в межах суми боргу. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_4 (а.с. 12). 22.04.2009 державним виконавцем Комінтернівського відділу ДВС Харківського МУЮ було складено заяви про реєстрацію обтяжень об`єктів нерухомого та рухомого майна (а.с. 112, 116).

21.03.2017 ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку, яка розташована: Харківська область, Золочівський район, Довжицька сільська рада, площею 0,1200 га, кадастровий номер :01:014:0015 (а.с. 25-26).

Вказана земельна ділянка була куплена ОСОБА_2 28.10.2016 у ОСОБА_5 (а.с. 27-32), її вартість складає 11749 грн (а.с. 33-37).

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області 03.04.2017 задоволено подання старшого державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ у Харківській області про видачу дублікату виконавчого листа по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_4 задоволено. Видано дублікат виконавчого листа № 1-307/08 за вироком щодо ОСОБА_4 в частині стягнення із останнього на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у сумі 100000 грн (а.с. 124-126).

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05.04.2017 виправлено допущену описку прізвища ОСОБА_2 в ухвалі від 03.04.2017 (а.с. 127).

Згідно із постановою державного виконавця від 15.02.2017 із доходу ОСОБА_2 проводиться утримання, що належить до виплати боржнику в розмірі 50 % до погашення заборгованості в сумі 110 109,90 грн (а.с. 128).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2017 власником земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_1 :01:014:0015, площею 0,12 га, є ОСОБА_3 (а.с. 40).

Як вбачається із копії скарги ОСОБА_2 від 20.03.2017, останній просив визнати неправомірною та скасувати постанову начальника Комінтернівського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області Пересічанської О.М. від 31.01.2017; визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Комінтернівського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області Прищенка В.В. від 31.01.2017 про відновлення виконавчого провадження та постанову старшого державного виконавця від 15.02.2017 для проведення відрахування із заробітної плати, пенсійного забезпечення (доходів) боржника (а.с. 106-108). При цьому ОСОБА_2 клопотав про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження 10.03.2017 (а.с. 109-110).

Постановою від 31.01.2017 відновлено виконавче провадження ВП № 12327291 про стягнення із засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 100000 грн (а.с. 122).

03.04.2017 ухвалою Харківського районного суду Харківської області видано Комінтернівському відділу ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області дублікат виконавчого листа № 1-307/08 відповідно до вироку Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2008 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 100 000 грн (а.с. 124-126).

З відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника накладено арешт на все майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Зареєстровано 22.04.2009 (а.с. 129).

11.04.2017 видано дублікат виконавчого листа від 18.12.2008, згідно із яким з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 100 000 грн (а.с. 134).

Згідно ч.1,2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Так, суд першої інстанції врахував, що процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різними. Права відповідача є значно ширшими ніж права третьої особи. Залучення однієї з осіб, прав і обов`язків якої прямо стосується рішення у справі, до участі у справі як третьої особи з іншим процесуальним статусом з іншим колом процесуальних прав та обов`язків, - не свідчить про дотримання згаданих вимог закону.

Суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи, залучити на стадії апеляційного перегляду справи відповідача.

Оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вжити заходів із визначення належного суб`єктного складу учасників цього спору, враховуючи, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з однієї з підстав незалучення до участі у справі ОСОБА_3 в якості відповідача є вірним, при цьому, беручи до уваги, що суд відмовив у задоволенні позову не лише з формальних міркувань, а і розглянув справу по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

повний текст постанови

складено 18 червня 2020 року