Справа № 296/3288/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2020 рокум. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Сингаївський О.П., за участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О., розглянувши заяву ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»» про заміну сторони виконавчого провадження, подану у межах цивільної справи за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме стягувача у виконавчих листах №296/3288/14-ц.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що 17.04.2014 Корольовським районним судом м. Житомира винесено заочне рішення у справі про стягнення в солідарному порядку заборгованості з гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 від 29.07.2008.

20.04.2015 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»» було укладено Договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 29.07.2008 перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»». Враховуючи вищевикладене, просив замінити сторону виконавчого провадження.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись шляхом надсилання судових повідомлень на адреси реєстрації місця проживання та місця знаходження. Про причини неявки суд не повідомляли.

У відповідності до положень ст. 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд при вирішенні питання процесуального правонаступництва виходить з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням суду від 17.11.2014 позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість по договору споживчого кредиту № 0 від 29.07.2008 року у розмірі 192790 грн. 98 коп., з яких: заборгованість за кредитом 123 733,79 грн.; заборгованість по процентам 56 303,17 грн.; пені за прострочення сплати кредиту 7 638,99 грн.; пені за прострочення сплати процентів 5115,03 грн., а також судовий збір у сумі 963 грн. 95 коп. з кожного.

За виконавчими листами, виданими на підставі вказаного рішення, 15.12.2015 Корольовським ВДВС м.Житомир ГТУЮ у Житомирській області відкрито виконавче провадження.

20.04.2015 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»» було укладено Договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 29.07.2008 перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»».

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Частиною 5 статті 442 ЦПК України передбачено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

При цьому суд вважає, що виходячи із змісту статтей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися не лише на стадії виконавчого провадження (під час виконання рішення суду за виконавчим листом), а й до відкриття виконавчого провадження у справі за умов настання певних обставин, що мають юридичне значення, зокрема вибуття стягувача із зобов`язання після постановлення щодо нього судового рішення.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК); б) дарування (частина друга статті 718 ЦК); в) факторингу (глава 73 ЦК).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження». Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Таким чином, суд вважає, що відповідно до ст. 512 ЦК України та згідно умов Договору факторингу від 20.04.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Довіра та Гарантія" набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржників за кредитним договором №0 від 29.07.2008.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВС України від 03 травня 2018 року у справі №409/559/15ц, від 05 грудня 2018 року у справі №643/4902/14.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення заяви ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»» про заміну стягувача у справі.

Керуючись ст.ст. 259-260, 354, 442 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»» у справі №296/3288/14-ц за позовом за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира.

Суддя О. П. Сингаївський