Справа № 664/321/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

у складі: судді Савчака С.П.,

секретар судового засідання Орлова О.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олешки Олешківського району Херсонської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 подану від його імені представником ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Олешківський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам

встановив:

До Цюрупинського районного суду Херсонської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 28 336,59 грн. за період з 01.04.2018 р. по 30.11.2019 р. на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилася дитина. 09.06.2011 року шлюб між ними було розірвано. З позивача на користь позивача стягнено аліменти на утримання дитини. З серпня 2013 році сторони почали проживати однією сім`єю в придбаній 23.08.2013 року однокімнатній квартирі. З серпня 2019 року у сторін почали виникати сварки, непорозуміння та з вересня 2019 року вони припинили спільне проживання, відповідач забравши частину меблів та побутової техніки виїхала з квартири. Під час спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та заявник займався утриманням дочки. За час проживання однією сім`єю з серпня 2013 року по вересень 2019 року позивач офіційно не працював, але мав заробіток, відповідач працювала та зароблені гроші вони складали та разом вирішували на які потреби їх витрачати. На протязі сумісного проживання було зроблено ремонт в квартирі, придбано меблі та побутову техніку. Дитина у цей період знаходилась на їхньому спільному утриманні. Після припинення спільного проживання ОСОБА_3 звернулася до виконавчої служби з заявою про поновлення стягнення аліментів з заявника починаючи з 01.04.2018 року.

За відзивом на позовну заяву ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позову, заборгованість по аліментам виникла з квітня 2018 року. Після придбання квартири у 2013 році позивач покинув її та поїхав за кордон на строк близько пів року, повернувся наприкінці 2014 року та через кілька місяців знову поїхав на строк близько року. За цей час переказів на утримання дитини не робив та грошей не надавав. З 2016 року вони проживали в квартирі як чужі люди. Позивач ніде не працював, зловживав спиртними напоями, постійно погрожував, що вселить в свою частину квартири сторонніх осіб. В квітні 2018 року позивач попросив її забрати виконавчий лист та списати йому всю заборгованість, яка виникла зі сплати аліментів, а він в свою чергу «перепише» свою частину квартири на дитину. Через деякий час вона зрозуміла, що позивач нічого не змінює у стосунках з нею та дитиною, а тому вона звернулась з заявою до виконавчої служби про поновлення провадження по стягненню аліментів. Дізнавшись про це, позивач на початку вересня вигнав її з дитиною з спільної квартири та вона вимушена проживати у батьків. Всі меблі позивач вивіз з квартири в невідомому напрямку, а велосипед дитини віддав своїй племінниці.

В судових засіданнях 11.03.2020 року та 14.05.2020 року представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позові. В судовому засіданні 10.06.2020 року позивач підтримав позовні вимоги та суду пояснив, що в 2013 році вони з відповідачем розвилися, потім придбали квартиру та до осені 2019 року, всі 6 років проживали однією сім`єю, він робив в квартирі ремонти, дочка ходила до гуртків, він одягав її, міняв у квартирі двері, купив дитині ліжко та платив комунальні платежі (на літо і на зиму). Вони мали спільний бюджет, він працює неофіційно на будівництві - плиточником облицювальником, кожний тиждень отримував від 1500-2000 грн., які віддавав дружині. В зимовий період не працював в силу специфіки роботи. В листопаді 2019 року він довідався, що у нього заборгованість за аліментами. Письмової домовленості щодо несплати аліментів у нього з відповідачем не було. Жодних письмових документів про отримання відповідачем грошей на утримання дитини він не брав. За час спільного проживання офіційно аліменти він не платив. З вересня 2019 року вони перестали проживати разом.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що перші 3-4 роки з 2013 року вони з позивачем проживали разом. Позивач виділяв кошти на спільне господарство та на утримання дитини. Навіть купив дитині велосипед, який згодом і забрав. Десь за рік до 2019 року між ними почалися сварки і жила вона з ним в одній квартирі, як чужі люди, перестали вести спільне господарство та грошей на тримання дитини позивач не виділяв. Вона була вимушена жити з ним в одній квартирі, оскільки не мала іншого житла. Їжу готувала лише для себе та дитину, при цьому позивач користуючись її перебуванням на роботі також її вживав. З вересня 2019 року вона виїхала з квартири.

В жодне судове засідання представник третьої особи не з`явився, про поважність причин не з`явлення суд не повідомляв, про час, місце та дату проведення судових засідань повідомлявся належним чином.

Ухвалою суду від 11.02.2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11.03.2020 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду, задоволено клопотання представника позивача та викликано в судове засідання свідків - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . В судовому засіданні 10.06.2020 року позивач та представник позивача відмовились від допиту свідка ОСОБА_6 . Крім того, в судовому засіданні 10.06.2020 року суд без виходу до нарадчої кімнати відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення судового засідання для надання йому можливості надати суду з матеріалів виконавчого провадження заяву відповідача про відсутність претензій до позивача зі сплати аліментів за період до квітня 2018 року, оскільки докази подаються позивачем разом з позовом та вказаний доказ не має значення щодо предмету доказування щодо заборгованості по сплаті аліментів з квітня 2018 року.

Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази суд встановив.

За рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 09.06.2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

За виконавчим листом виданим Цюрупинським районним судом Херсонської області 09.06.2011 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.04.2011 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття. Виконавчий лист видано на підставі рішення суду від 09.06.2011 року за наслідком розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 по стягнення аліментів.

За договором купівлі-продажу квартири від 23.08.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 550 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбано квартиру АДРЕСА_2 в рівних частинах по 1/2 .

За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 821 від 06.12.2019 р. заборгованість ОСОБА_1 по аліментам на доньку ОСОБА_4 за період з 01.04.2018 по 30.11.2019 р., станом на 30.11.2019 складає 28 336,59 грн.

За актом проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу від 08.12.2019, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Сусіди ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджують, що він з ОСОБА_3 з серпня 2013 року по вересень 2019 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, займались вихованням дитини, а саме дочки ОСОБА_4 та постійно проживали за адресою: АДРЕСА_2 . За цей час ними було зроблено частково ремонти, придбано меблі та побутову техніку.

За письмовими пояснення ОСОБА_9 доданої до відзиву на позовну заяву з приводу проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_1 нічого пояснити не може. ОСОБА_1 попросив ї підписати документ про те, що він проживав у квартирі. ОСОБА_3 їй неодноразово скаржилась починаючи з 2017 року, що ОСОБА_1 нічкої допомоги на утримання дитини не надає, ніде не працює та проживають вони в квартирі як чужі один одному люди.

За квитанцією № 182003/030206 від 23.06.2018 придбано велосипед дитячий на суму 1899,00 грн. За товарним чеком № 7 від 28.08.2019 р. придбано дитячі меблі (ліжко) на суму 5800,00 грн.

За квитанціями від 13.11.2019 ОСОБА_1 сплачено платежі за: - пеню за несвоєчасно сплачену спожиту електроенергію; - енергопостачання; - газопостачання; - воду та водовідведення на загальну суму 827,78 грн.

За квитанціями від 26.03.2020 року ОСОБА_3 сплачено комунальні платежі за розпломбування та пломбування вентиля холодної води та лічильника на загальну суму 104,90 грн. та 101,30 грн.

За квитанцією від 19.07.2019 року ОСОБА_3 сплачено комунальні платежі за квартплату в розмірі 755,71 грн.

За квитанцією від 14.10.2019 року ОСОБА_1 сплачено комунальні платежі за енергопостачання в розмірі 296,00 грн.

За квитанцією від 22.02.2019 року ОСОБА_3 сплачено комунальні платежі за газопостачання в розмірі 3000,00 грн.

За показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 , вона працювала продавцем в магазині «Смак» по вул. Енгельса в м. Олешки з 2018 року до 01.03.2019 року. Бачила і ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , в магазині, які купували продукти харчування як разом, так і окремо, і з дитиною 2-3 рази в неділю. При купівлі продуктів харчування розраховувались за них по черзі, то вона, то він. Щодо надання коштів на утримання дитини їй нічого не відомо.

За показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , він перебуває зі сторонами в дружніх відносинах. Позивача знає з дитинства та вони разом з ним працюють. З 2008 року знає відповідача. Він бував у них в сім`ї 1-2 рази на тиждень. Після розлучення з 2013 чи 2014 року вони жили разом однією сім`єю, але в цивільному шлюбі. Бачив як позивач сплачував комунальні платежі за квартиру, газ, електроенергію. Позивач раз в тиждень купував продукти харчування - м`ясо, ковбаси та інше. Купив дочці велосипед, шафу та ліжко. Чи купував дитині одяг не бачив. З 01.10.2018 року до кінця березня 2019 року позивач не працював.

За показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , він з позивачем працює разом, вони товариші. З позивачем знайомі близько 3 років - з середини 2017 року, відповідача побачив пізніше. З січня 2018 року 3 місяці, а також з квітня 2019 року 3 місяці свідок був за кордоном. З позивачем працював періодично. 2,5 роки назад позивач наймав його робити ремонт у ванній кімнаті, який він робив десь тиждень. ОСОБА_1 в цей час проживали разом, сім`єю. Він був у квартирі 6-7 разів. В 2017 році позивач купував продукти харчування на травневі свята, коли вони святкували сім`ями. Позивач вкладав власні кошти у ремонт житла. Бачив платіжку у позивача за комунальні послуги. Також, позивач купив дитяче ліжко. В подальшому від ОСОБА_7 він довідався, що ОСОБА_1 « розішлись ».

Відповідно до ч. 7, 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 Сімейного кодексу України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного Кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі зазначеного, суд не вважає, що позивачем доведено, той факт, що ним з 01.04.2018 року по 30.11.2019 року здійснювалось утримання дитини - ОСОБА_4 , а саме здійснювалось виконання рішення суду щодо сплати ним аліментів на її утримання шляхом добровільної передачі коштів матері дитини - ОСОБА_3 . До пояснень позивача суд ставиться критично, оскільки обставина утримання ним дитини за вказаний період не визнається відповідачем та ці пояснення не є доказом у справі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 76, ч. 1 ст. 92 Цивільного процесуального кодексу України він не був допитаний судом як свідок про відомі їм обставини, що мають значення для справи, клопотань про це не заявляв та згоди на це не надавав.

Показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не підтверджено, обставин утримання позивачем дитини у вказаний період, а саме передання коштів відповідачу в рахунок сплати аліментів. При цьому за показаннями свідка ОСОБА_5 позивач та відповідач розраховувались за придбання продуктів по черзі, що ставить під сумнів наявність у них спільних коштів та спільне розпорядження ними. Сплата комунальних платежів за житло є обов`язком власників і не може підтверджувати виконання позивачем обов`язку з утримання дитини, при тому, що аліменти є власністю дитини. Крім того, жоден зі свідків не підтвердив, що купування позивачем продуктів харчування, меблів, велосипеду та проведення ремонтів у квартирі здійснювалось за згодою відповідача в рахунок виконання позивачем своїх обов`язків по сплаті аліментів на утримання дитини. Проведення ремонту у квартирі та придбання меблів, в тому числі і для дитини не свідчить про те, що позивач здійснював протягом зазначеного періоду утримання дитини шляхом вчинення цих дій.

Доказів укладення між позивачем та відповідачем договору у письмовій формі щодо способу виконання обов`язку ОСОБА_1 з утримання ОСОБА_4 шляхом купівлі продуктів харчування, меблів, велосипеду, сплати комунальних платежів позивачем не надано. При цьому позивач зазначає, щ такого договору не було укладено.

Проживання позивач та відповідача в одній квартирі, яка належить їм на праві спільної часткової власності не може вважатися виконанням обов`язку позивач по сплаті аліментів на утримання дитини, оскільки кожен з них має право користуватися майном, яке належить їм на праві власності.

Акт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу від 08.12.2019 року суд не сприймає, як допустимий доказ, оскільки він складений позивачем за участю сусідів, які не були допитані як свідки та клопотань про їх допит не заявлялось. Крім того, законодавство не надає повноважень позивачу на складення документів (актів), які підтверджують певні факти. При цьому, одна із сусідок письмово пояснила, що не розуміла значення цього документу та підписувала його на прохання позивача для підтвердження його проживання в квартирі.

На підставі зазначеного, у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 384,20 грн. відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на нього у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 3-5, 11-13, 76-81, 89, 90, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відмовити.

Третя особа Олешківський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження: Херсонська область, Олешківський район, м. Олешки, вул. Пролетарська, 20, ).

Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 384,20 грн. віднести на ОСОБА_1 .

На рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Херсонського апеляційного суду через Цюрупинський районний суд Херсонської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк апеляційного оскарження під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID - 19) продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне рішення суду складено 16 червня 2020 року.

Суддя (підпис) Савчак С. П.