Справа № 569/3757/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року Рівненський міський суд

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання набутого під час шлюбу майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно звернулась ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визнати вказане у позові майно, набуте під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ на земельну ділянку площею 0,3397 га, кадастровий номер :01:002:0141, реєстраційний номер: 01, Ѕ на земельну ділянку площею 1,4303 га, кадастровий номер :01:002:0142 реєстраційний номер 01, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати по справі.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 1996 року по 27 листопада 2018 року.

В період шлюбу сторін, 10 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 та управлінням комунальною власністю Виконавчого комітету Рівненської міської ради було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки загальною площею 17700 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. та зареєстровано в реєстрі за №2647, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні договором купівлі-продажу земельної ділянки від 10.10.2008 р. з додатками.

Сторонами не заперечувалось, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10.10.2008 р. ніким не скасований чи визнаний недійсним з підстав його фіктивності, є чинним на час розгляду справи, шлюбний договір між сторонами не укладався.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Управління комунальної власності Виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-610 від 08.07.2015 року заборгованість за земельну ділянку загальною площею 17 700 кв.м у ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.10.2018 р. відсутня.

Як з`ясовано в судовому засіданні та визнається сторонами на виконання вказаного договору відповідачем було сплачено кошти із сімейного бюджету подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Вся проектна документація до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.08.2008 року була оформлена на відповідача. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, виконаний на замовлення ОСОБА_2 ТОВ «НІКОС землевпорядна компанія», де вказана земельна ділянка згідно експлікації земель складається з двох земельних ділянок площею 0,3397 га та 1,4303 га.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна згідно якої вказані земельні ділянки внесені відомості до держреєстру: земельна ділянка площею 0,3397 га, розташована за адресою в АДРЕСА_1 ; кадастровий номер :01:002:0141; реєстраційний номер: 01 та земельна ділянка площею 1,4303 га, розташована за адресою в АДРЕСА_1 ; кадастровий номер :01:002:0142; реєстраційний номер: 01.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В контексті статті 60 СК України можна зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та неодноразово застосовується Верховним Судом.

Письмовими доказами доводиться, що за спільні кошти сторін в період перебування у шлюбі подружжям було придбано земельну ділянку загальною площею 17700 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була оформлена на відповідача.

Разом з тим, жодним доказом в даній справі відповідачем не доведено, що спірна земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 придбана ним за власні кошти, у зв`язку з чим є його особистою приватною власністю, а відтак не може бути спільною сумісною власністю подружжя.

З наведеного слідує, що земельна ділянка загальною площею 17700 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя.

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частиною 5 ст. 12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і упередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків, чим фактично сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Щодо залучення до участі у справі співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Лайн» за клопотанням відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлене законом.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно власником земельних ділянок площею 0,3397 га та 1,4303 га є Товариство з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Лайн».

Водночас обставини неправомірності набуття у власність вказаних земельних ділянок Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфорт - Лайн», та відповідно, незаконність вибуття спірних земельних ділянок з власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтверджуються судовими рішеннями, які набрали законної сили, а відтак відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не потребують доказуванню.

Судові рішення у справах №569/678/14-ц, №569/14094/19 мають преюдиційне значення для вирішення даної справи.

При дослідженні вказаних судових рішень судом було встановлено, що право власності на придбані за час шлюбу земельні ділянки на відповідача не оформлялося, а позивачка позбавлена можливості здійснити такі дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на отримання частки у власність зазначеного майна.

Тобто, дії відповідача порушують право позивача на власність та унеможливлюють здійснити за собою реєстрацію частки права власності на земельні ділянки.

Посилання відповідача про те, що на спірних земельних ділянках розташовані будівлі цілісного майнового комплексу, що йому належать та перебувають в іпотеці і є предметом розгляду цивільної справи №570/4572/17 про поділ майна подружжя, що перебуває на розгляді в Рівненському районному суді, суд вважає неспроможними, оскільки вони спростовується довідкою Рівненського районного суду Рівненської області від 23 березня 2020 року /01-10/141/2020.

Досліджені в судовому засіданні доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву про підстави набуття права власності на спірні земельні ділянки ОСОБА_4 , про неможливість розгляду цієї справи окремо від справи №570/4572/17, про перебування спірних земельних ділянок в оренді містять посилання на факти, що вже були предметом дослідження й оцінки судами і спростовуються зазначеними вище обставинами справи та положеннями законодавства.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3278,40 грн. згідно наявній в матеріалах справи квитанції, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263-265,268,273,

354 ЦПК України, ст.ст.319,321 ЦК України, ст.ст.69,70 СК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,3397 га, кадастровий номер :01:002:0141, реєстраційний номер: 01 розташовану за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1,4303 га, кадастровий номер :01:002:0142 реєстраційний номер 01 розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ на земельну ділянку площею 0,3397 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:002:0141; реєстраційний номер: 01.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ на земельну ділянку площею 1,4303 га, розташована за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:002:0142 реєстраційний номер 01.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_2 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 3278,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 .

Суддя :