Справа №701/281/20
Провадження №2/701/184/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого-судді -Маренюка В. Л.
за участі секретаря-Філіпчак Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка матеріали за позовом Маньківської РДА в особі Служби у справах дітей Маньківської РДА в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: Нестерівська сільської ради про позбавлення батьківських прав.

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

На підставу своїх вимог спирається на те, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 , - ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина - ОСОБА_1 . На час народження дитини проживала в с. Нестерівка Маньківського району разом з матір`ю - ОСОБА_3 , в орендованому будинку.

За інформацією районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, за місцем проживання ОСОБА_2 в с. Нестерівка Маньківського району було встановлено, що у будівлі, де проживала сім`я, було брудно, холодно, усі кімнати були захаращені різноманітними речами. ОСОБА_4 разом з дитиною та матір`ю проживали у маленькій кімнаті, де розташовані плита, груба, готувалася їжа та у відрі збиралися побутові відходи. Сам будинок потребував капітального ремонту через тривалий недогляд. Огород був не засаджений та запущений.

ОСОБА_5 було запропоновано перебування у центрі матері і дитини у місці ОСОБА_6 від чого вона відмовилася. Зважаючи на повну відсутність умов для матері та новонародженої дитини, їх було направлено на тимчасове перебування до дитячого відділення Маньківської ЦРЛ. Тим часом підбиралися варіанти для можливого проживання сім`ї. Брат ОСОБА_7 запропонував сестрі з племінником тимчасово проживати в нього в с. Нестерівка у власному будинку. ОСОБА_8 погодилась, проте через короткий час, у квітні 2019 року, почавши спілкуватися з матір`ю, пішла з дому шукати житло і не повернулась, залишивши дитину в домоволодінні гр. ОСОБА_9 в с. Нестерівка (у сім`ї брата).

Громадянка ОСОБА_2 , до цього часу за дитиною не повернулася, життям та здоров`ям його не цікавилася, на телефонні дзвінки не відповідала, не цікавилася станом здоров`я дитини та почала використовувати соціальні кошти для власних потреб. Реагуючи на ситуацію яка виникла, за клопотанням РЦСССДМ соціальні виплати були тимчасово призупинені.

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_10 до Маньківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді не зверталася, долею власної дитини не цікавиться та не намагається виправити ситуацію, що склалася. На даний час ОСОБА_11 з мамою проживають у смт.Маньківка, займаються прибиранням базарної площі. На контакт із спеціалістами РЦСССДМ, служби у справах дітей не йдуть, при зустрічі тікають.

Станом на березень 2020 гр. ОСОБА_2 , на запрошення служби у справах дітей з`являлася лише один раз в 2019 році, та на вимогу відповідального батьківства і виконання нею батьківських обов`язків не відреагувала. Натомість, на запитання про подальшу долю малолітнього сина гр. ОСОБА_2 , висловила позицію про влаштування його до інтернатного закладу. Більше на численні дзвінки гр. ОСОБА_2 не відповідає.

21 жовтня 2019 року дільничим оперувноваженим Маньківського відділення поліції ОСОБА_12 , складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку на малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зважаючи на вищевикладене, гр. ОСОБА_10 не має ні бажання, ні ресурсів та материнського потенціалу для виховання свого сина ОСОБА_1 .

За інформацією Іваньківської сільських рад гр. ОСОБА_2 , прописана в квартирі своєї баби, проте там не проживає та місце її проживання не відоме.

За інформацією Нестерівської сільської ради гр. ОСОБА_2 , на території села не зареєстрована та не проживає.

За інформацією Маньківської селищної ради гр. ОСОБА_2 , разом з батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_14 проживають у найманому будинку в АДРЕСА_2 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 164 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки і піклування, пов`язані із захистом прав дитини», враховуючи рішення від комісії райдержадміністрації з питань захисту прав дітей, Маньківська районна державна адміністрація робить висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням №7 комісії з питань захисту прав дітей районної державної адміністрації від 29.11.2019р., на засідання якого ОСОБА_2 свідомо не з`явилась, ніяких дій щодо спілкування з дитиною не вчиняла та самоусунулась від виконання батьківських обов`язків - було рекомендовано надати Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських її прав відносно малолітнього сина (висновок додається до матеріалів справи), що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Представник позивача позовні вимоги підтримав.

ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання двічі не з`явився, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у її відсутність чи відкладення розгляду справи не надходило, але її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у її відсутність.

Представники третьої особи: Нестерівської сільської ради до суду не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутності та просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини:

Громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 , - ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина - ОСОБА_1 . На час народження дитини проживала в с. Нестерівка Маньківського району разом з матір`ю - ОСОБА_3 , в орендованому будинку.

За інформацією районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, за місцем проживання ОСОБА_2 у с. Нестерівка Маньківського району було встановлено, що у будівлі, де проживала сім`я, було брудно, холодно, усі кімнати були захаращені різноманітними речами. ОСОБА_4 разом з дитиною та матір`ю проживали у маленькій кімнаті, де розташовані плита, груба, готувалася їжа та у відрі збиралися побутові відходи. Сам будинок потребував капітального ремонту через тривалий недогляд. Огород був не засаджений та запущений.

ОСОБА_5 було запропоновано перебування у центрі матері і дитини у місці ОСОБА_6 від чого вона відмовилася. Зважаючи на повну відсутність умов для матері та новонародженої дитини, їх було направлено на тимчасове перебування до дитячого відділення Маньківської ЦРЛ. Тим часом підбиралися варіанти для можливого проживання сім`ї. Брат ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , запропонував сестрі з племінником тимчасово проживати в нього в с. Нестерівка у власному будинку. ОСОБА_8 погодилась, проте через короткий час, у квітні 2019 року, почавши спілкуватися з матір`ю, пішла з дому шукати житло і не повернулась, залишивши дитину в домоволодінні гр. ОСОБА_9 в с. Нестерівка (у сім`ї брата).

Громадянка ОСОБА_2 , до цього часу за дитиною не повернулася, життям та здоров`ям його не цікавилася, на телефонні дзвінки не відповідала, не цікавилася станом здоров`я дитини та почала використовувати соціальні кошти для власних потреб. Реагуючи на ситуацію яка виникла, за клопотанням РЦСССДМ соціальні виплати були тимчасово призупинені.

Наведені факти, в судовому засіданні підтердела і свідок ОСОБА_9 .

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_10 до Маньківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді не зверталася, долею власної дитини не цікавиться та не намагається виправити ситуацію, що склалася. На даний час ОСОБА_11 з мамою проживають у смт.Маньківка, займаються прибиранням базарної площі. На контакт із спеціалістами РЦСССДМ, служби у справах дітей не йдуть, при зустрічі тікають.

Станом на березень 2020 гр. ОСОБА_2 , на запрошення служби у справах дітей з`являлася лише один раз в 2019 році, та на вимогу відповідального батьківства і виконання нею батьківських обов`язків не відреагувала. Натомість, на запитання про подальшу долю малолітнього сина гр. ОСОБА_2 , висловила позицію про влаштування його до інтернатного закладу. Більше на численні дзвінки гр. ОСОБА_2 не відповідає.

21 жовтня 2019 року дільничим оперувноваженим Маньківського відділення поліції ОСОБА_12 , складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку на малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зважаючи на вищевикладене, гр. ОСОБА_10 не має ні бажання, ні ресурсів та материнського потенціалу для виховання свого сина ОСОБА_1 .

За інформацією Іваньківської сільських рад гр. ОСОБА_2 , прописана в квартирі своєї баби, проте там не проживає та місце її проживання не відоме.

За інформацією Нестерівської сільської ради гр. ОСОБА_2 , на території села не зареєстрована та не проживає.

За інформацією Маньківської селищної ради гр. ОСОБА_2 , разом з батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_14 проживають у найманому будинку в АДРЕСА_2 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 164 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки і піклування, пов`язані із захистом прав дитини», враховуючи рішення від комісії райдержадміністрації з питань захисту прав дітей, Маньківська районна державна адміністрація робить висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням №7 комісії з питань захисту прав дітей районної державної адміністрації від 29.11.2019р., на засідання якого ОСОБА_2 свідомо не з`явилась, ніяких дій щодо спілкування з дитиною не вчиняла та самоусунулась від виконання батьківських обов`язків - було рекомендовано надати Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських її прав відносно малолітнього сина (висновок додається до матеріалів справи)

Суд при вирішенні даного спору керується наступним.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України, яка закріплює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, а також зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків.

Судом встановлено, що має місце факт ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків, оскільки із матеріалів справи вбачається, що відповідачі зловживають спиртними напоями, ніде не працюють, не забезпечують матеріальний стан дітей, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки відповідачів, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто прав наданих батькам до досягнення їх дитиною повноліття на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За змістом роз"яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України), проте в даному випадку суд погоджується із наданим позивачем висновком органу опіки та піклування від 23.03.2020 року (а.с. 5) про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів.

У відповідності до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Способи виконання обов`язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними, згідно ч. 1, 2 ст. 181 СК України. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 СК України. Конкретна частка заробітку (доходу) матері, батька (платника аліментів), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у кожному конкретному випадку визначається лише судом. Суд може присудити одній дитині аліменти у будь-якій частці від заробітку (доходу) з врахуванням обставин, визначених ст. 182 СК України.

Суд вважає, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо своїх дітей та винятковості даного випадку, яка свідчить про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення їх батьківських прав щодо малолітніх дітей, тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до повного задоволення.

Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 19, 76-81, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 150, 157, 164-166 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстровану АДРЕСА_1 та проживаючу АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області 16.12.2014) батьківських прав щодо неповнолітньої дитини: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстровану АДРЕСА_1 та проживаючу АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області 16.12.2014), непрацюючої, громадянки України, аліменти на утримання дитини: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи з 24.03.2020 р. в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття.

Зобов`язати законного представника дітей у місячний строк з дня набрання законної сили рішення суду відкрити особистий рахунок неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , у відділенні Державного ощадного банку України.

Аліменти перераховувати на особисті рахунки дітей у відділенні Державного ощадного банку України.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстровану АДРЕСА_1 та проживаючу АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області 16.12.2014) судовий збір у сумі 840 грн. (вісімсот сорок гривень) 80 копійок на рахунок (IBAN) UA0026001 (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код за , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, Код класифікації доходів бюджету 22030106)в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, але в силу ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлений 17.06.2020 р.

СуддяВ. Л. Маренюк