Справа № 367/209/20
Провадження №2/367/65/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі: головуючої судді Оладько С.І

при секретарі Герус Н

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із позовом,в якому вказала,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 був рідним батьком ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і належала померлому на праві власності.

З 2013 року вказана квартира перебуває у спільній частковій власності трьох осіб, а саме: 1/15 частка належить ОСОБА_3 (син померлого), 2/15 частки належить Позивачці і решта належить померлому ОСОБА_2 .

Після смерті батька Позивачка звернулася до державного нотаріуса Бучанської міської державної нотаріальної контори Фальковької Л.М., із заявою про прийняття спадщини за заповітом, надавши відповідні документи.

01.07.2015 року нотаріусом Бучанської міської державної нотаріальної контори Фальковькою Л.М. проведена реєстрація спадкової справи.

Державним нотаріусом внаслідок перевірки було виявлено наявність обтяження № 2991919 від 14.12.2007 року вказаної квартири, яке було накладене постановою відділу ДВС Ірпінського МУЮ Київської області серія та номер: НОМЕР_1 від 04.12.2007 року про арешт нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 .

Для з`ясування обставин справи, Позивач направила до Ірпінський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області заяву від 27.09.2018 року про надання інформації щодо арешту квартири АДРЕСА_2 .

У жовтні 2018 року Позивач отримала лист вих. № 18371/2 від 02.10.2018 року, яким Ірпінський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області повідомила, що відносно СПД ОСОБА_2 у відділі було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 75/17-06 від 19.06.2006 року, виданого Господарським судом Київської області. Вказане виконавче провадження було завершене 14.12.2006 року та виконавчий документ повернутий без подальшого виконання. Також повідомили, що вказане виконавче провадження знищено за терміном зберігання.

В грудні 2018 року Ірпінське об`єднане управління пенсійного фонду України Київської області листом № 600/5-03 від 10.12.2018 року повідомило Позивача, що з пенсії померлого ОСОБА_2 проводилося утримання на підставі виконавчого документу № 74/17 від 19.06.2006 року, направленого Бучанським МВ ДВС ГТУЮ Київської області.

Всі утримані суми перераховані відповідно до вказаних у Постанові державного виконавця реквізитів. Заборгованості по виконавчому документу № 75/17-06 від 19.06.2006 року відсутня.

Таким чином, ОСОБА_2 повністю виконав свої зобов`язання по вказаному виконавчому провадженню, однак арешт з майна знятий не був.

Одночасно із поверненням виконавчого документа державним виконавцем не була скасована постанова про арешт майна боржника ОСОБА_2 , а в теперішній час її скасування державним виконавцем неможливе через знищення виконавчого провадження.

До того ж, арешт був накладений на всю квартиру, яка перебуває у спільній частковій власності декількох осіб, серед яких і Позивачка.

18 травня 2019 року Позивач отримала відповідь державного нотаріуса Бучанської міської державної нотаріальної контори Фальковької Л.М. № 692/02-14, про те, що видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Отже, Позивачка є спадкоємицею за заповітом свого померлого батька і набула певних прав та обов`язків, пов`язаних із фактом його смерті та набуттям спадщини.

Наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, порушує її права приватної власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд.

В теперішній час відомості про обтяження - арешт квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , частина якої на праві власності належала померлому ОСОБА_2 , накладений постановою державного виконавця АК №649962 від 04.12.2007, порушують права Позивача, як власника вказаної квартири, яку вона набула у власність в порядку спадкування за заповітом після померлого батька, та не дозволяють їй у встановленому законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно.

Позивач просить зняти арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено постановою відділу ДВС Ірпінського МУЮ Київської області серія та номер: НОМЕР_1 від 04.12.2007 року про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 2991919 від 14.12.2007 року.

Стягнути з Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась,подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності,позов просить задовольнити.

Представник відповідача Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з`явився,про день та час розгляду справи відповідач повідомлений у передбаченому законом порядку.

Суд ,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області 15 січня 2015 року.(а.с.15)

ОСОБА_2 був рідним батьком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і належала померлому на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 30.09.1993 року, виданого згідно з розпорядженням від 30.09.1993 року № 231 (а.с.18).

З 2013 року вказана квартира перебуває у спільній частковій власності трьох осіб, а саме: 1/15 частка належить ОСОБА_3 (син померлого), 2/15 частки належить Позивачці і решта належить померлому ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом за результатом інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 118208245 від 29.10.2015 року.(а.с.19)

Після смерті батька позивачка звернулася до державного нотаріуса Бучанської міської державної нотаріальної контори Фальковької Л.М., із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

01.07.2015 року нотаріусом Бучанської міської державної нотаріальної контори Фальковькою Л.М. проведена реєстрація спадкової справи, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 4080773 від 01.07.2015 року, Номер спадкової справа у спадковому реєстрі № 5763262, номер у нотаріуса № 106/2015.(а.с.20)

Державним нотаріусом внаслідок перевірки було виявлено наявність обтяження № 2991919 від 14.12.2007 року вказаної квартири, яке було накладене постановою відділу ДВС Ірпінського МУЮ Київської області серія та номер: НОМЕР_1 від 04.12.2007 року про арешт нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 . Наявність вказаного арешту підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №11610058 від 25.10.2013 року, Витягом за результатом інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 118208245 від 29.10.2015 року(а.с.19)

Також,у судовому засіданні встановлено,що позивач направила до Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області заяву від 27.09.2018 року про надання інформації щодо арешту квартири АДРЕСА_2 .

У жовтні 2018 року Позивач отримала лист вих. № 18371/2 від 02.10.2018 року, яким Ірпінський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області повідомила, що відносно СПД ОСОБА_2 у відділі було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 75/17-06 від 19.06.2006 року, виданого Господарським судом Київської області. Вказане виконавче провадження було завершене 14.12.2006 року та виконавчий документ повернутий без подальшого виконання. Також повідомили, що вказане виконавче провадження знищено за терміном зберігання.(а.с.21)

В грудні 2018 року Ірпінське об`єднане управління пенсійного фонду України Київської області листом № 600/5-03 від 10.12.2018 року повідомило позивачу, що з пенсії померлого ОСОБА_2 проводилося утримання на підставі виконавчого документу № 74/17 від 19.06.2006 року, направленого Бучанським МВ ДВС ГТУЮ Київської області.

Всі утримані суми перераховані відповідно до вказаних у Постанові державного виконавця реквізитів. Заборгованості по виконавчому документу № 75/17-06 від 19.06.2006 року відсутня.(а.с.22).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Зазначені принципи сформулювало і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорупшим.

Статтями З 16-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів : вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.І ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.4.10 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій» від 15 грудня 1999 року №74/5 у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувану згідно із статтею 40 Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, згідно із статтею 40і Закону припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувану або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними

Статтею 38 Закону встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, після завершення виконавчого провадження Відповідач зобов`язаний зняти арешт, накладений на майно боржника та скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Проте, в порушення вище вказаних норм законодавства, при вирішенні питання закінчення виконавчого провадження, питання зняття арешту вирішено відповідачем не було, що призвело до порушення прав Позивача в частині розпорядження майном, що перебуває у його власності та успадковується.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 21 надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З аналізу наведених норм убачається, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав для зняття арешту саме виконавцем та, відповідно, з підстав, не передбачених у цьому переліку, арешт знімається лише за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положенням ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 391 ЦК України Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 15.05.2013 в справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, порушує її права приватної власності, внаслідок чого позиваач позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд.

В теперішній час відомості про обтяження - арешт квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , частина якої на праві власності належала померлому ОСОБА_2 , накладений постановою державного виконавця АК №649962 від 04.12.2007, порушують права позивача, як власника вказаної квартири, яку вона набула у власність в порядку спадкування за заповітом після померлого батька, та не дозволяють їй у встановленому законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно.

Враховуючи викладене,суд задовольняє позовну заяву,скасовує арешт ,накладений на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 постановою відділу ДВС Ірпінського МУЮ Київської області серія та номер: НОМЕР_1 від 04.12.2007 року про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 2991919 від 14.12.2007 року та стягує із відповідача на користь позивача судові ви трати,понесені на оплату судового збору при подачі позову до суду.

Враховуючи,що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

На підставі ст.317,319,321, 386,391 ЦК України,,керуючись ст.ст. 3.10,60,213-218 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити .

Скасувати арешт ,накладений на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 постановою відділу ДВС Ірпінського МУЮ Київської області серія та номер: НОМЕР_1 від 04.12.2007 року про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 2991919 від 14.12.2007 року.

Стягнути з Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію рішення суду направити сторонам по справі для відома.

Суддя: С.І. Оладько