МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2020 р. Справа №370/3210/19

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., при розгляді у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи у залі суду в смт Макарів Макарівського району Київської області справи за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

в с т а н о в и в :

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення з останнього 14 405, 62 грн. - збитків в порядку регресу. Також просив стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. та 2000,00 грн. - витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 05.04.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та ОСОБА_2 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9473668.

У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Honda», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

02.11.2016 року близько 18 год. 20 хв., в м. Києві по вул. Заболотного, 3, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Honda», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням відповідача, та автомобіля «MAN», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «MAN», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до Постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 25.11.2016 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України.

ПрАТ «УПСК» на підставі Страхового акту №ОЦ/005/000/17/0012 від 07.02.2017 року було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі: 14 405 грн. 62 коп.

Позивач, посилаючись на те, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом та на те, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач вказує, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди та до цього часу відповідачем не було письмово повідомлено Страховика про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, тому вважає, що у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АІ/9473668.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку.

Окрім того, 02.08.2019 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 , Новий кредитор) укладено Договір №02/08/2019 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АІ/9473668 від 05.04.2016 року.

Тому позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.12.2019 р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк, відповідач подав відзив на позов, яким позовні вимоги вважає не обгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. У відзиві вказав, що він категорично не погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідачем не було повідомлено ПрАТ «УПСК» про дорожньо-транспортну пригоду в триденний термін який передбачений ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і на підставі чого в Страховика виникло право вимагати 14 405 грн. 62 коп. сплаченого страхового відшкодування. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, ці обставини зафіксовані правоохоронними органами, відповідач як особа, винен у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 листопада 2016 року, притягнутий до адміністративної відповідальності, при цьому ПрАТ «УПСК» визнав страховий випадок, добровільно сплативши страхове відшкодування потерпілій особі. Страховик був письмово та своєчасно повідомлений другим учасником ДТП ОСОБА_3 (Повідомлення від 04 листопада 2016 р.), і мав можливість своєчасно оглянути транспортний засіб потерпілого та на підставі цих даних зміг оцінити розмір завданого збитку, визнати випадок страховим та здійснити виплату страхового відшкодування, та у нього були усі можливості самостійно встановити усі обставини ДТП і провести обґрунтовану виплату. Тому, вважає, що сам факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути підставою для задоволення позову про відшкодування шкоди в порядку регресу, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, оскільки регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не доведено, що відсутність письмового повідомлення страхувальника про ДТП призвело до необгрунтованих виплат.

У свою чергу, позивач, у встановлений судом строк, подав відповідь на відзив відповідача, в якій вказує, що на його думку, помилковим є твердження відповідача про те, що право регресної вимоги виникає у Страховика лише у разі, якщо факт неповідомлення призвів до здійснення необгрунтованих виплат. Чинним цивільним законодавством, включаючи Закон України «Про страхування» та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено того, що Страховик набуває права для пред`явлення регресного позову лише у разі здійснення останнім необгрунтованих виплат. Більше того, на законодавчому рівні навіть не встановлено такого поняття як необгрунтовані виплати Страховика. Норма ст. 38 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є імперативною, і не передбачає додаткових підстав для пред`явлення зворотної вимоги у разі відсутності повідомлення про настання ДТП протягом трьох робочих днів, та не містить посилання на обов`язок страховика доводити наявність порушень будь-яких інших його права внаслідок такого неповідомлення. Крім того, позивач вважає безпідставним посилання відповідача на те, що в даній справі факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, зафіксований правоохоронними органами, а відповідач як винна в ДТП особа, притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки вказані факти не свідчать про виконання відповідачем вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не є повідомленням із дотриманням умов та строків, встановлених вказаним Законом та зазначає, що факт фіксування дорожньо-транспортної пригоди правоохоронними органами та факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, жодним чином не впливає на реалізацію права Страховика щодо пред`явлення регресного позову до особи винної у ДТП. Крім того, Страховик не наділений а ні правом на оскарження Постанови про адміністративне правопорушення відносно винного водія, а ні правом на відмову у виплаті страхового відшкодування, через відсутність письмового повідомлення від Страхувальника/водія про настання страхового випадку. В свою чергу, ст. 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає виключний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, серед яких відсутня така підстава, як відсутність повідомлення від страхувальника чи водія забезпеченого транспортного засобу про ДТП. Водночас, здійснення виплати страхового відшкодування є обов`язком ПрАТ «УПСК» як страховика за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Полісом №АІ/9473668). Відтак, у ПрАТ «УПСК» були відсутні законні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Отже, позивач вважає, що посилання відповідача на факт визнання Страховиком події страховим випадком і здійснення виплати страхового відшкодування, а також на те, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, зафіксований правоохоронними органами, а відповідач як винна в ДТП особа, притягнута до адміністративної відповідальності, є такими що суперечать нормам чинного законодавства.

У свою чергу, відповідач, у встановлений судом строк, подав заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що норма закону, яка передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП якщо він не за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (підпункт 38.1.1. («г») пункту 38.1 статті 38 Закону), вказує на право страховика щодо виплати регресної вимоги, а не необхідність безумовного стягнення сум у порядку регресу. Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Таким чином, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку, за умови наявності в останнього фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і його обставин за допомогою інших джерел, не призвела до необгрунтованих виплат зі сторони позивача і не може бути підставою стягнення з страхувальника страхової виплати сплаченої за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в порядку регресу. Тому, відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відсутні визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для стягнення з відповідача шкоди в порядку регресу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

5.4.2016року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9473668 (а.с. 11).

У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Honda», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

2.11.2016року близько 18 год. 20 хв., в м. Києві по вул. Заболотного, 3, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Honda», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням відповідача - ОСОБА_2 , та автомобіля «MAN», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 (а.с. 12).

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «MAN», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до Постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 25.11.2016 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України (а.с. 13).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З огляду на вищевказане, власник пошкодженого, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіля «MAN» звернувся до Страховика - позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АІ/9473668 (а.с. 16).

Так, ПрАТ «УПСК» на підставі Страхового акту №ОЦ/005/000/17/0012 від 07.02.2017 року було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі: 14 405 (чотирнадцяті тисяч чотириста п`ять) грн. 62 коп., що підтверджується платіжним дорученням №2336 від 08.02.2017 року (а.с. 21, 22).

Таким чином, загальний розмір виплаченого ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування за Полісом № АІ/9473668 склав: 14 405 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ять) грн. 62 коп.

Оскільки транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підпунктом «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

В свою чергу ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування; (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту дорожньо-транспортної пригоди відповідачем не було письмово повідомлено страховика про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду.

З огляду на вищезазначене в розумінні ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхуванні цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187. 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АІ/9473668.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 08.02.2017 року, що підтверджується платіжним дорученням №2336 від 08.02.2017 року.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку.

Проте, в ході розгляду справи, позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній вказав, що оскільки після відкриття провадження у справі відповідачем було відшкодовано позивачу частину завданих збитків в розмірі 1000,00 грн, тому сума до стягнення залишилася 13 405,62 грн., про що подав відповідні підтвердження.

Окрім того, 02.08.2019 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 , Новий кредитор) укладено Договір №02/08/2019 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору (а.с. 5-7, 8-10).

В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АІ/9473668 від 05.04.2016 року.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

Вирішуючи вимоги позивача, суд керується також наступним.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено ті обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідачем, належними та допустимими доказами, їх не спростовано.

Щодо розподілу судових витрат слід вказати наступне.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 768, 40 грн. (а.с. 1), позов задоволено в повному обсязі, тому він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо витрат на правову допомогу слід вказати наступне.

Ч. 3 ст. 133 ЦПК передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем надано договір про надання правової допомоги (а.с. 24), додаткову угоду до договору з детальним описом робіт (наданих послуг) (а.с. 25), акт здачі-прийняття робіт (а.с. 26) та платіжне доручення про оплату послуг з надання правової допомоги у сумі 2000,00 грн. (а.с. 27), тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 133, 137, 141, 247, 265, 268, 279, 354-355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ФОП ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_3 в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649) завданні збитки в порядку регресу у розмірі 13 405 (тринадцять тисяч чотириста п`ять) грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ФОП ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_3 в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649) судові витрати: 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. - судового збору та 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу, а всього 2768 (дві тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 10.02.2020 року.

Реквізити сторін:

ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя А.В. Косенко