Справа №473/721/20
Провадження № 22-ц/812/882/20
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 червня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2020 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Старжинською О.Є., дата складання повного тексту незазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що з відповідачкою спільно не проживали, проте вони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом, виданим Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області від 13 лютого 2020 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2020 року та до повноліття дитини.

В той же час, вказує, що у нього на утриманні є неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу з ОСОБА_6 і на утримання якої він сплачує щомісячно аліменти.

Із 13 вересня 2019 року проживає у новому шлюбі та має обов`язок по утриманні нової родини, де спільних дітей хоча і не має, проте витрати на яку є досить великим.

Крім того, за станом здоров`я він є інвалідом другої групи, з кожним роком стан здоров`я значно погіршується та він потребує постійної реабілітації. Йому важко працювати, враховуючи його важкий стан здоров`я та необхідність постійного тривалого лікування. На сьогоднішній день він є безробітним і єдиним доходом є пенсія з інвалідності.

Власного житла не має та проживає у військовому гуртожитку.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, відповідач знаючи про утримання ним ще однієї неповнолітньої дитини, його стан здоров`я те, що він є особою з інвалідністю, вказані обставини не зазначила.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , щомісячно аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набрання чинності рішення суду і до повноліття дитини.

Судовий наказ виданий Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області від 13 лютого 2020 року (справа №473/417/20) відкликано з виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила про його скасування.

При цьому зазначала, що відповідач працює фітнес-тренером у ПП «Академія краси» ( м. Одеса) і робота пов`язана з фізичними перевантаженнями, тому відсутні підстави для висновку про погіршення його стану здоров`я.

Крім того, обставини утримання ним неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від шлюбу з ОСОБА_6 та надання на підтвердження таких довідки про склад сім`ї, не відповідають дійсності, оскільки на теперішній час він одружений з ОСОБА_7 . Його колишня родина проживає у м. Санкт- Петербург, Росія та ніяких стосунків з ним не підтримують. Доказів надання допомоги на утримання доньки чи виконавчих листів про стягнення аліментів ним не надано та матеріали справи не містять.

Більш того, судом першої інстанції не було дотримано вимог ч.2 ст.13 ЦПК України щодо витребування інформації з Державної податкової служби стосовно працевлаштування позивача для захисту прав неповнолітньої дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначав, що він підтримує стосунки з донькою, бере участь у її вихованні та спілкується з нею. Колишня дружина не зверталася до суду для стягнення з нього аліментів на утримання доньки, він сплачує їх добровільно. Будучи особою з інвалідність потребує щорічного санаторно-курортного лікування. На сьогоднішній день він безробітний та живе на призначену пенсію. Завжди допомагав та допомагає сину ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області від 5 грудня 2013 року, батьками дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що відповідачем не заперечується (а.с.11).

У шлюбі сторони не перебували.

Судовим наказом Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2020 року стягнено з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2020 року і до повноліття дитини (а.с.25).

Крім того, ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від шлюбу з ОСОБА_6 , який розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси 11 липня 2019 року. Дитина разом із матір`ю проживає у м. Санкт- Петербург, Російська Федерація ( а.12).

На утримання дочки позивач добровільно сплачує кошти, що підтверджується наданими ним платіжними дорученнями.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 , виданого 06 липня 2018 року позивач є особою з інвалідністю ІІ групи. Інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, та наявна інвалідність потребує постійного тривалого лікування та реабілітації ( а.с.9).

Із витребуваної апеляційним судом інформації наданої ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області вбачається, що ОСОБА_2 по лютий 2020 року працював у ПП «Академія краси».

Крім того, останній отримує пенсію по інвалідності, розмір якої з 1 січня 2020 року становить 13431 грн. 20 коп., що підтверджуються довідкою Головного управління ПФУ в Одеській області від 22 травня 2020 року.

13 вересня 2019 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 . Дітей від шлюбу не має.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст.180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27лютого 1991року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до ч.3 ст. 181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, за приписами ч.7 ст.170 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення стану здоров`я.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що на даний час він не працює, у нього на утриманні є ще одна неповнолітня дитина, донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також те, що він є інвалідом другої групи та стан його здоров`я погіршується з кожним роком. Крім того, посилався на утворення ним нової сім`ї на утримання якої також іде значна сума коштів.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України та роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується колегія суддів, що на час винесення судового наказу не було враховано у повній мірі при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню, обставини того, що на утриманні ОСОБА_2 , крім сина ОСОБА_4 , 2013 року народження, перебуває донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої він є, а також стан його здоров`я, те, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, та потребує постійного тривалого лікування та реабілітації, що має враховуватись при зменшенні розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач працює в ПП «Академія краси» фітнес-тренером і робота пов`язана з фізичними перевантаженнями, тому відсутні підстави для висновку про погіршення його стану здоров`я, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються довідкою ПФУ в Одеській області, відповідно до якої позивач з березня 2020 року не є працівником цього підприємства. Більш того відповідачем не надано даних про те, що позивач обіймав посаду саме фітнес-тренером, а не якусь іншу.

Аргументи відповідачки про те, що позивачем до матеріалів справи не було долучено жодного документу на підтвердження обґрунтування підстав зменшення розміру аліментів спростовуються матеріалами справи, оскільки всі докази наявні у матеріалах справи та були предметом дослідження в судовому засіданні.

Посилання в апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження утримання позивачем доньки ОСОБА_9 , 2006 року народження та відсутність судового рішення про стягнення аліментів на її утримання є неспроможними, оскільки відповідно до ч.1 ст.181 СК України способи виконання обов`язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. А відтак досягненні між позивачем та ОСОБА_6 домовленостей щодо способу утримання ним доньки - добровільне щомісячне перерахування коштів, є підтвердженням виконання ним свого обов`язку та має бути враховано при вирішенні питання щодо розміру утримання інших утриманців.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 89ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, виходячи з принципу розумності та справедливості, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і зменшення розміру аліментів до 1/6 частки всіх видів заробітку позивача.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства України, і таке зменшення призведе до рівності прав дітей позивача, як і було зазначено судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Посилання апеляційної скарги на процесуальні порушення, допущені районним судом не є істотними, остільки вони не призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 16 червня 2020 року.