КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 757/7782/19 Головуючий у І-й інстанції - Остапчук Т.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/6912/2020 Доповідач Заришняк Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_3 й звернувся в суд з позовом до Київської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , який був власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Вказував на те що, він як син після смерті батька спадщину не прийняв, оскільки на час відкриття спадщини не проживав постійно з ним за однією адресою, а проживав зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , та не подавав нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла на території Федеративної Республіки Німеччина в м. Дортмунд. Після її смерті відкрилася спадщина на: 1/2 частку квартири, яка належала померлій на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Московської районної Ради народних депутатів 14.11.1994 р. та 1/2 частку квартири, яка належала померлій у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . На момент смерті ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3 разом з позивачем. Позивач не має можливості оформити свої спадкові права у позасудовому порядку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, так як у нього відсутній оригінал свідоцтва про право власності на житло від 14.11.1994 року, а отримати дублікат вказаного свідоцтва він не може. Посилаючись на викладене, просив встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за однією адресою, визнати за ним право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 35,8 кв.м., житловою площею - 14,9 кв.м. у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року позов - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача не скористався своїм право на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обгрунтованність постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку пропуском строку для прийняття спадщини, а не в зв`язку з тим, що постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, і позивачем не ставилось питання про пропущення строку прийняття спадщини, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 зі ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за однією адресою та про визнання за ОСОБА_9 права власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що позивач є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.13).

ОСОБА_10 , ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Московської районної Ради народних депутатів 14.11.1994 р., належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.14).

Як видно з Інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2018 №27455 від 18.07.2018 р., згідно з даними реєстрових книг Бюро, вказана квартира на праві власності зареєстрована за ОСОБА_10 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Московської районної Ради народних депутатів 14.11.1994 р. (а.с.17)

Встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На момент смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 постійно проживали за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Звертаючись до суду, позивач вказував на те, що після смерті свого батька - ОСОБА_7 він спадщину не прийняв, оскільки на час відкриття спадщини не проживав постійно з ним за однією адресою, а мешкав зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , та не подавав нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , є його дружина ОСОБА_5 , якій після смерті чоловіка ОСОБА_4 в порядку спадкування належало 1/2 частина квартири, оскільки відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно п. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.23. Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Разом з тим, ні законодавством України, ні міжнародними договорами України не заборонено встановлювати факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкоємець та спадкодавець, будучи громадянами України, проживали разом на території іншої держави, ніж Україна.

Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України, а законодавством України передбачено, що якщо спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч. З ст. 1268 ЦК України).

Як видно зі справи, що листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. від 31.07.2018 р. за вих. №141/01-16 (а.с. 57) повідомлено позивача, що завести Спадкову справу після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 неможливо в зв`язку з пропущенням строку, який відведено для прийняття спадщини.

Разом з тим, вказана підстава, зазначена приватним нотаріусом, не свідчить про необхідність звернення позивача для суду саме з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, так як у разі встановлення, що спадкоємець прийняв спадщину у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України (шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини), відсутні підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

На момент смерті ОСОБА_5 зареєстрованим місцем проживання позивача була наступна адреса: АДРЕСА_2 (а.с.30).

Зі справи вбачається, що незважаючи на те, що місце проживання позивача та його матері ОСОБА_5 на момент смерті останньої було зареєстровано за різними адресами, позивач же постійно проживав зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини за її адресою, так як ОСОБА_5 за станом здоров`я не могла самостійно забезпечувати умови свого життя, проживаючи одна.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.1.2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано суду висновки лікарів, згідно з випискою із справи від 31.08.2018 р., номер справи: , загальний ступінь інвалідності ОСОБА_5 становив 100% (а.с.37-38). Крім того, враховуючи, що ОСОБА_5 за станом здоров`я не могла обслуговувати себе самостійно, улагоджувати свої справи щодо встановлення місця проживання, медичного забезпечення, регулювання поштового обслуговування, майнових питань, представництва в органах державної влади та компаніях соціального страхування, справ з питань житла, організації амбулаторної допомоги, рішенням Суду першої інстанції м. Дортмунд (Суд у справах опіки), проголошеного 25.08.2015 р., для ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опікуном було призначено сина -позивача (а.с.33-34).

Відповідно до довідки Служби з догляду за хворими «Вайншенкер» про співпрацю при догляді за пані ОСОБА_13 від 24.08.2018 р., позивач в період з 01.01.2011 р. по 22.10.2015 р. здійснював медичний догляд та наглядав за своєю матір`ю, яка потребувала постійного догляду, користуючись послугами служби з догляду за хворими (а.с.39).

Окрім того, факт постійного проживання позивача разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_5 , померлою 27.10.2015 р., підтверджено в судовому засіданні суду першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_14 , а також показанням позивача, допитаного в судовому засіданні як свідка.

За таких обставин, зібраними у справі доказами підтверджено факт постійного проживання позивача разом із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини за однією адресою, а тому позивач як єдиний спадкоємець першої черги за законом згідно зі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , інших спадкоємців, крім позивача, немає, про відмову від спадщини він не заявив.

Відповідно до ч.1ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

На підставі ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи оповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як видно з доводів позивача, оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Московської районної Ради народних депутатів 14.11.1994 р. на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , втрачено.

Листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. від 31.07.2018 р. за вих. №141/01-16, було повідомлено позивача, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру після смерті ОСОБА_5 видати не можливо, оскільки позивачем не надано оригінал свідоцтва про право власності на житло від 14.11.1994 р.

Згідно п. 24 Положення про порядок передачі квартир ( будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. №396, у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), жилі приміщення у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат.

Оскільки позивач не є власником квартири, оригінал свідоцтво про право власності на яку було втрачено, листом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.11.2018 р. №105/01-2443/В-100 йому було відмовлено у видачі дублікату свідоцтва про право власності на квартиру (а.с.58-59).

Таким чином, позивач позбавлений можливості отримати дублікат свідоцтва про права власності на спадкове майно.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що сукупністю зібраних у справі доказів доведено факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, а тому даний факт підлягає встановленню судом. Оскільки позивач в позасудовому порядку не має можливості оформити своє право власності на спадщину, за ним належить визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року - скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зі спадкодавцем - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за однією адресою.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 35,8 кв.м, житловою площею - 14,9 кв.м, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови виготовлений 12 червня 2020 року

Головуючий :

Судді: