Номер провадження 2/754/2893/20
25 травня 2020 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого - судді Галась І.А.,
при секретарі - Гергель В.А.
у відсутності сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який дії в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням,
Позивач, ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_2 ,звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 28.06.2017 року близько 20:00 год. ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні гаража АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті особистої неприязні, наніс його дочці - ОСОБА_4 не менше двох ударів кулаком в обличчя, спричинивши черепно-мозкову травму у вигляді синців на повіках очей з двох сторін - (пароорбітальні гематоми), крововилив у тканину стовбурного відділу головного мозку, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя і яка в подальшому спричинила настання ІНФОРМАЦІЯ_2 смерті ОСОБА_4 .
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17.04.2018 року, який Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.06.2019 року залишено без змін відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, призначивши йому покарання у вигляді 12 років позбавлення волі та стягнено на користь матері потерпілої ОСОБА_5 матеріальну та моральну шкоду в сумі 82268 грн. Та 5000000 грн.

ОСОБА_2 являється сином вбитої, є інвалідом 1 групи по життєво, потребує постійного догляду та допомоги реабілітаційного центру, перебував на утриманні померлої через стан здоров`я.

18.04.2018 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_2 визнано недієздатним та призначено опікуном ОСОБА_1 .

Зазначено, що матір була для ОСОБА_2 єдиною опорою та помічницею, його життя фактично залежало від неї, так як позивач є інвалідом І групи та потребує стороннього догляду. Втрата матері є не поновлюваною та завдала позивачу глибокі страждання, через втрату необхідності взагалі жити. В наслідок дій відповідача ОСОБА_2 було завдано морального болю та страждання, яких він зазнав, у зв`язку з втратою матері та рідної людини. Душевні страждання проявилися у тому, що: по-перше, в наслідок отриманих моральних травм він переніс та переносить дуже великий біль, який неможливо відшкодувати та поновити його втрати; по-друге, в наслідок отриманих моральних страждань було порушено його душевну рівновагу; по-третє, в наслідок втрати матері йому довелося докласти додаткових зусиль для організації свого життя так як він втратив годувальника та опору; по-четверте, дії відповідача навіть після завдання шкоди, а саме ухилення від оплати лікування, витрат на поховання, відсутність жодних дій які б виражали каяття, порушили душевну рівновагу та продовжили завдавати моральні страждання.

З врахуванням широкого спектру та переліку порушених прав, характеру та обсягу страждань, тривалості порушення прав, неможливості відновлення, глибини моральних страждань, сторона позивача оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 1000 000 грн.

Посилаючись на викладені обставини справи: ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_2 просить суд:

1.стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 1000000 грн.;

2.стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування шкоди завданої смертю матері ОСОБА_4 в розмірі 2000 грн. щомісячно пожиттєво.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 , який дії в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням. Призначено підготовче судове засідання по названій справі (а.с.38).

Сторони в судове засідання не прибули.

Позивач у поданій заяві просив справу розглянути у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до вимог ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду невідомі.

Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «по закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відсутність особи за адресою місцезнаходження.

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

Судом встановлено, що Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі. В силу ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Бородянського районного суду Київської області від 10.11.2011 р. і остаточно за сукупністю вироків визначено ОСОБА_3 к відбуттю покарання у виді 12 років позбавлення волі. Початок строку покарання ОСОБА_3 обчислювати з 8.07.2017 р. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 82268 грн. 25 коп. і моральну шкоду в сумі 500000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 в доход держави процесуальні витрати в сумі 8199 грн. 50 коп. за проведення судово-цитологічної експертизи, 1979 грн. 20 коп. за проведення трасологічних експертиз, 1484 грн. 40 коп. за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (а.с.17-23).

Як вбачається зі змісту вироку, 28.06.2017 р. приблизно о 20 год. ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні гаражного боксу АДРЕСА_2 , діючи умисно, переслідуючи мету заподіяння тілесних ушкоджень, під час конфлікту на грунті особистої неприязні, наніс ОСОБА_4 кулаком руки не менше двох ударів в ділянку обличчя, в результаті чого спричинив закриту черепно-мозкову травму у вигляді синців на обличчі - синців на повіках очей з двох сторін (параорбітальні гематоми), крововиливів у тканину стовбурового відділу головного мозку, що ускладнилась гіпоксичним ураженням головного мозку, з розвитком набряку-набухання тканини головного мозку, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя, і яка в подальшому ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинила настання смерті потерпілої ОСОБА_4 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 червня 2019 року вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_3 - залишено без змін (а.с.24-34).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батько - ОСОБА_8 , мати ОСОБА_4 , актовий запис про народження за №1962 (а.с.8).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 41 років, про що складено відповідний актовий запис №1256 (а.с.16).

Згідно висновку спеціальної психіатричної комісії МСЕК від 19.09.2016 року ОСОБА_2 потребує стороннього догляду, нагляду та допомоги. Внаслідок стійкого хронічного психічного розладу не спроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також самостійно захищати свої права та виконувати свої обов`язки.

Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 16 від 09.01.2018 року ОСОБА_2 страждає на помірно - розумову відсталість, не може розуміти значення своїх дій та керуватися ними. За своїм психічним станом на даний час потребує опіки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , недієздатним. Призначено опікуном недієздатного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 його дядю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-15).

Відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Відповідно до вимог ст. 242 Цивільного кодексу України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України.

За правилом статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За загальним правилом пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_2 від дій відповідача знайшов повне підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами. Отже, вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд вважає, що діями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заподіяно моральної (немайнової) шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які останній зазнав, у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача відносно його матері, після чого вона померла.

Стороною позивача доведено, що, через душевний невгамовний біль, безперервні страждання через втрату матері, які він відчуває роками, тяжкість вимушених змін у житті позивача, які викликані смертю близької йому людини (втрата матері),ОСОБА_2 заподіяно моральної (немайнової) шкоди.Тому суд погоджується з розмір моральної шкоди в сумі 1000000 грн.

Даний розмір відшкодування завданої злочином моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні та відповідає вимогам розумності і справедливості та є спів мірним і доцільним у даному провадженні. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у вище зазначеному обсязі.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач не надав до суду відзив проти позову з належними, допустимими та переконливими доказами в спростування доводів позивача.

В задоволені вимог про стягнення з Відповідача щомісячно 2000 грн. пожиттєво на відшкодування шкоди завданої смертю, суд відмовляє, за безпідставністю.

Даючи оцінку встановленим обставинам справи, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.22,23,1167,1168 ЦК України, ст. ст.. 12, 13, 76-81, 89, 141, 274-279, 280-284,352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , який дії в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , / ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця м. Києва/ на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 як законного представника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000000 грн.

Іншу частину позовних вимог - залишити без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий: