Дата документу 11.06.2020 Справа № 335/1639/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/1639/17Головуючий у 1-й інстанції Воробйов А.В.
Пр. № 22-ц/807/1526/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Комунальне підприємство «Наше місто», КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради, філія концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-2), який в подальшому уточнила (т.с. 1 а.с. 16-17) та в якому просила стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в розмірі 53773 грн., а також судовий збір.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач проживає поверхом вище у квартирі № 35 того ж будинку. Зазначений будинок знаходиться на обслуговуванні по капітальним та поточним ремонтам у КП «Наше місто». В жовтні 2016 року квартиру позивача було затоплено в результаті розриву трубопроводу гарячого водопостачання в квартирі відповідача. Відповідач спочатку погодився відшкодувати завдану залиттям квартири позивач шкоду, але в подальшому відмовився з мотивів, що залиття відбулося з вини КП «Наше місто, яке займається обслуговуванням по ремонту капітальному та поточному мереж водопостачання.

Згідно із актом обстеження від 27.10.2016 року, складеного комісією КП «Наше місто», причиною затоплення було прорив трубопроводу гарячого водопостачання в квартирі №35 . В зв`язку з тим, що раніше володілець квартири не звертався з питанням ремонту водопроводу і стався прорив труби.

Відповідно до того самого акту, комісією було встановлено, що квартира позивача була повністю затоплена гарячою водою. В наслідок залиття квартири: зіпсована підлога площею 29 кв.м.; залито стіни і стелю кухні, кімнати, ванної та коридору; перегоріла електропроводка; вбудована кухонна стінка, а саме столешні - зіпсовані, вбудована шафа - купе зіпсована. Внаслідок залиття, квартира позивача потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в ній стало неможливою.

Згідно із розрахунком вартості ремонтних та відновлюваних робіт від 03.02.2017 року, складеним ТОВ «Стройград ЛТД», вартість проведення ремонту квартири становитиме 44473,00 грн.

Факт завданої майну шкоди підтверджується також актом, який було складено 23.11.2016 року.

Затопленням також було зіпсовано вбудовану шафу, вартість відновлення 4500,00 грн., кухонні меблі, вартість відновлення 3800,00 грн. та електропроводка 1000,00 грн. Загальний розмір завданої позивачу матеріальної шкоди становить 53773,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Воробйова А.В. (т.с. 1 а.с. 10).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 21) відкрито провадження у цій справі та призначено справу до розгляду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2019 року (т.с. 2 а.с. 58- 61) в задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 3 а.с. 66-68) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у цій справі у повному обсязі, стягнути на користь позивача всі судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 20 березня 2020 року (т.с. 2 а.с. 73), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 75).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_2 (т.с. 2 а.с. 86-94) та третя особа КП «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради (т.с. 2 а.с. 80-81) подали апеляційному суду відзиви на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 у цій справі.

Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).

Крім того, у період з 17.05.2020 року по 03.06.2020 року включно суддя-доповідач Гончар М.С. перебувала на лікарняному, а у період з 01.06.2020 року по 10.06.2020 року суддя-член колегії Подліянова Г.С. перебувала на нетривалому лікарняному, який не давав права на її зміну іншим суддею в автоматизованому порядку у цій справі.

Також, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 22 червня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.

Учасниками цієї справи відводів суддям апеляційного суду у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України та виходив із такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач проживає поверхом вище у квартирі №35 того ж будинку. Зазначений будинок знаходиться на обслуговуванні по капітальним та поточним ремонтам у КП «Наше місто». В жовтні 2016 року квартиру позивача було затоплено в результаті розриву трубопроводу гарячого водопостачання в квартирі відповідача. Відповідач спочатку погодився відшкодувати завдану залиттям квартири позивач шкоду, але в подальшому відмовився з мотивів, що залиття відбулося з вини КП «Наше місто, яке займається обслуговуванням по ремонту капітальному та поточному мереж водопостачання.

Відповідно до наданого позивачем акту обстеження, від 27.10.2016 року, складеного комісією КП «Наше місто», причиною затоплення було прорив трубопроводу гарячого водопостачання в квартирі №35 на врізанні в квартиру (по різьбленню). В зв`язку з тим, що раніше володілець квартири не звертався з питанням ремонту водопроводу і стався прорив труби.

Згідно з тим же актом, комісією було встановлено, що квартира позивача була повністю затоплена гарячою водою. Внаслідок залиття квартири: зіпсована підлога площею 29 кв. м; залито стіни і стелю кухні, кімнати, ванної та коридору; перегоріла електропроводка; вбудована кухонна стінка, а саме столешні - зіпсовані, вбудована шафа - купе зіпсована. Внаслідок залиття, квартира позивача потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в ній стало неможливою.

Згідно із розрахунком вартості ремонтних та відновлюваних робіт від 03.02.2017 року, складеним ТОВ «Стройград ЛТД», вартість проведення ремонту квартири позивача становитиме 44473,00 грн.

Факт завданої майну позивача шкоди підтверджується також актом, який було складено 23.11.2016 року комісією КП «Наше місто».

Перевіряючи відповідність складених комісією КП «Наше місто» актів від 27.10.2016 року та від 21.11.2016 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони не відповідають вимогам Правил, так як ці акти не містять відомостей про присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди, висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття тощо.

Крім того, частиною другою статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що балансоутримувач зобов`язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів згідно встановлених нормативів і правил та забезпечити відповідну експлуатацію і утримання майна, яке знаходиться на його балансі.

Відповідно до підпунктів 5, 10 пункту 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), виконавець зобов`язаний проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта, утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт.

Пунктом 2.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила № 76), передбачено, що система технічного огляду жилих будинків включає проведення планових та позапланових оглядів.

Відповідно до пункту 2.1.5 Правил № 76 до системи технічного огляду жилих будинків входить також профілактичне обслуговування будинків, яке є складовою технічного обслуговування і полягає в усуненні дрібних несправностей елементів будинків з метою забезпечення їх безперебійної роботи, а також попередження порушень санітарно-гігієнічних вимог до приміщень будинків, налагодження та регулювання окремих видів технічних пристроїв.

Періодичність проведення профілактичного обслуговування елементів жилих будинків та граничні строки невідкладної ліквідації виявлених несправностей елементів жилих будинків, а саме системи водопроводу, каналізації, гарячого водопостачання проводиться кожні 3-6 місяців.

Згідно із пунктом 5.3.4 Правил № 76 під час обслуговування системи водопроводу і каналізації необхідно, зокрема, регулярно проводити огляд санітарно-технічного устаткування, водопровідно-каналізаційних систем та будинкових засобів обліку та регулювання води на них, контролюючи промерзання трубопроводів, витік води та інше; здійснювати не рідше одного разу на рік профілактичне обслуговування запірної арматури (з прогонкою вентилів кранів), прочищення дворової та не рідше двох разів у рік - будинкової каналізаційної мережі; усувати засмічення в системі.

Оцінюючи надані докази, суд першої інстанції виходив з того, що внутрішньобудинковою системою гарячого, холодного водопостачання та централізованого опалення є система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або (у разі її відсутності) трійника (врізки) включно, що знаходиться у квартирі споживача (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Пунктом 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві у багатоквартирному будинку, послуги з постачання холодної та гарячої води є після першої водозапірної арматури на відгалуження від стояка у квартирі споживача.

З матеріалів справи встановлено, що залиття квартири позивача сталося у зв`язку з пошкодженням труби внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, про що свідчить зокрема фотографії, надані позивачем, а також поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Таким чином, підстави для покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу розривом труби гарячого водопостачання, яка відноситься до внутрішньобудинкової, а не внутрішньоквартирної системи водопостачання, відсутні.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у цій справі, а тому відсутні підстави для покладення на нього відповідальності за завдану шкоду.

Оскільки, як правильно було встановлено судом першої інстанції у цій справі, причиною залиття квартири позивача став прорив трубопроводу гарячого водопостачання саме на врізці в квартирі відповідача ОСОБА_2 № 35 (по різьбі) (акт про залиття від 27.10.2016 року (копія т.с. 1 а.с. 3 зворот).

А відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і у споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 внутрішньобудинковою системою гарячого, холодного водопостачання та централізованого опалення є система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або (у разі її відсутності) трійника (врізки) включно, що знаходиться у квартирі споживача (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

За утримання та експлуатацію внутрішньобудинкової системи гарячого, холодного водопостачання та централізованого опалення будинку несе відповідальність власник чи балансоутримувач будинку відповідно або виконавець послуг, якщо з таким укладений відповідний договір.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановивши неналежність відповідача у цій справі, яка стала самостійною підставою для відмови у позові позивача у цій справі, суд першої інстанції не мав взагалі надавати будь-яку оцінку наданим у цій справі будь-яким доказам позивача в обґрунтування розміру завданої йому шкоди (відповідність актів від 27.10.2016 року та від 21.11.2016 року вимогам Правил тощо).

Проте, ці порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвели до неправильності вирішення цієї справи по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційним судом за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги позивача.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 є такими, що дублюють доводи позовної заяви позивача та не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в її позові, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову в частині належності відповідача ОСОБА_2 у цій справі.

Право на захист особа здійснює на свій власний розсуд (ст. 20 ч. 1 ЦК України).

Виключним правом позивача є право обирати та зазначати відповідача у своєму позові.

В силу вимог ст. 51 ч. 2 ЦПК України суд першої інстанції лише за клопотанням позивача міг замінити первісного неналежного відповідача належним.

Позивач такого клопотання у суді першої інстанції не заявляла. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Апеляційний суд на стадії апеляційного перегляду цієї справи в силу своєї компетенції, передбаченої ЦПК України, взагалі позбавлений права вирішувати питання про заміну неналежного відповідача належним у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема позивачем апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що рішенням, що є предметом апеляційного перегляду, суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_1 не позбавлена права у подальшому окремо від цієї справи вирішувати питання відшкодування шкоди у позасудовому чи судовому порядку із залученням належного відповідача.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 11.06.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.