Номер справи 237/240/20
Номер провадження 2/237/623/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11.06.20 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Махно Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Курахове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач зазначає, що вона є власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_4 , до складу сім`ї якого входять: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Відповідачі не проживають у даному будинку понад 4 роки без поважних причин та, відповідно, не сплачують комунальні платежі, в утриманні будинку участі не беруть, особистих речей в будинку не мають та будинком не цікавляться. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позивач позбавлена права оформити субсидію. Після продажу будинку відповідачі виїхали з нього.

Ухвалою суду від 05.02.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі.

У судове засідання, позивач не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Станом на 11 червня 2020 року відзив на позов від відповідачів до Мар`їнського районного суду Донецької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження по справі були належним чином повідомлені, заперечень на позов не подали.

У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

З копії договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 , яка діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 , продала, а ОСОБА_1 купила житловий будинок загальною площею 84,10 кв. м. в АДРЕСА_1 .

Витягом за № 45306769 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 84,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії відповіді Павлівського старостинського округу від 13 січня 2020 року за № 56 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсно зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Копією акту обстеження на предмет проживання від 13 січня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані в АДРЕСА_1 , але фактично за даною адресою з 2015 року не проживають.

Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року по справі 6-709цс-16 ).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки судом встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї власника житла, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , а їх право користування було похідним від права власності попереднього власника, викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 840,80 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3,5,12,13,18,258,260,265,268,273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в дольовому порядку у розмірі 420 гривень 40 копійок з кожного.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Я.Ю. Кучко