Постанова

Іменем України

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 501/229/15-ц

провадження № 61-12830св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2015 року у складі судді Максимович Г. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 21 листопада 2006 року за договором про надання споживчого кредиту № 0 було надано грошові кошти у розмірі 175 000,00 дол. США зі сплатою 12,30 % річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договори поруки.

Відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконують, в зв`язку з чим позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 21 листопада 2006 року № 0 у розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24 грудня 2014 року становить 866 880,67 грн, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755,04 грн; стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2015 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року,позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 21 листопада 2006 року № 0 у розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24 листопада 2014 року становить 866 880,67 грн, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755,04 грн.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконували, в результаті чого утворилась заборгованість.

Апеляційний суд також зазначив, що під час апеляційного розгляду справи банк повторно надав розрахунок заборгованості за кредитним договором. Відповідач ОСОБА_1 свого розрахунку заборгованості, яка утворилася в результаті невиконання умов кредитного договору, не надала.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Іллічівського міського суду Одеської області.

09 серпня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

На підставі ухвали Верховного Суду від 15 квітня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 21 квітня 2020 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що справа судами першої та апеляційної інстанцій розглянута без належного сповіщення відповідача ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду, судами використано неналежні докази (наданий розрахунок заборгованості не може підтверджувати розмір боргу). Судом апеляційної інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

Доводи інших учасників справи

У серпні 2019 року АТ «УкрСиббанк» надіслало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначається, що касаційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не свідчить про порушення судами матеріального та процесуального права. Просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 21 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (нове найменування - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 175 000,00 дол. США строком до 21 листопада 2017 року (т. 1 а. с. 7 - 17).

Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21 листопада 2017 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,30 % річних.

17 квітня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 21 листопада 2006 року № 0 щодо змін схеми погашення кредиту (т. 1 а. с.18, 19).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 21 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено два окремих договори поруки (т. 1 а. с. 24, 25, 27, 28).

17 квітня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та поручителями були укладені додаткові угоди до договорів поруки від 21 листопада 2006 року про згоду забезпечувати змінене зобов`язання (т. 1 а. с. 26, 29).

Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій позичальник сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Відповідачі належним чином не виконували умови договору, не здійснювали платежі для погашення кредиту, внаслідок чого станом на 24 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом НБУ становить 866 880,67 грн, а саме: 53 814,78 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24 грудня 2014 року становить 842 831,64 грн, - кредитна заборгованість; 1 535,53 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24 грудня 2014 року становить 24 049,03 грн, - заборгованість за процентами. Банк також нарахував пеню за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755,04 грн. Зазначена заборгованість підтверджена розрахунком, наданим банком (т. 1 а. с. 30 - 42).

20 жовтня 2014 року позивач направив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 досудові вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дня отримання повідомлення (т. 1 а. с. 53 - 69).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 ЦК України).

Суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав і надав позичальнику кредит у розмірі 175 000,0 дол. США під 12,30 % річних, а позичальник належно умови кредитного договору не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що справа розглянута без належного сповіщення відповідача про час та місце судового розгляду є необґрунтованими.

Матеріалами справи підтверджено, що за письмовою заявою ОСОБА_1 від 17 лютого 2015 року розгляд справи 05 березня 2015 року було перенесено на 15 квітня 2015 року (т. 1 а. с. 93).

Вказана обставина була предметом перевірки судом апеляційної інстанції.

Наявною в матеріалах справи розпискою підтверджується, що ОСОБА_1 05 березня 2015 року отримала судову повістку про виклик на судове засідання на 15 квітня 2015 року (т. 1 а. с. 96), що свідчить про належне сповіщення про час та місце судового розгляду справи.

При зверненні з позовом до суду позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором від 21 листопада 2006 року № 0, яка утворилася станом на 24 грудня 2014 року (т. 1 а. с. 30 -42).

Крім того, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції банком повторно було надано розрахунки заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 листопада 2006 року, яка утворилася станом на 24 грудня 2014 року (т. 2 а. с. 38 - 50).

ОСОБА_1 не надала суду свого розрахунку заборгованості, яка утворилася в результаті невиконання умов кредитного договору, як і не навела достатніх даних про те, що наявні обґрунтовані сумніви у правильності наданого банком розрахунку.

Тому вказана справа розглянута судами відповідно до вимог частини першої статті 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих учасниками справи доказів, належність та достовірність яких перевірена судом.

Суд касаційної інстанції не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України). Неправильним застосуванням норм матеріального права є, зокрема, незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18).

Суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що позивач уклав окремі договори поруки з фізичними особами (поручителями).

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Тому з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором позичальника (боржника за основним зобов`язанням) з кожним із поручителів кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

У цій справі позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та поручителів.

Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника за основним зобов`язанням і кількох поручителів не створює солідарного обов`язку для останніх.

Аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (провадження № 14-219цс19).

У справі, яка переглядається, позовні вимоги ґрунтуються на окремих договорах поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники. Умовами договорів поруки передбачено також право кредитора пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Проте договорами поруки не передбачено умови, за якої поручитель може стати солідарним боржником перед іншим поручителем, який виконав основне зобов`язання.

Отже, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для солідарного стягнення з обох поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого.

Враховуючи викладене, постановлені в справі судові рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту необхідно змінити. Сума заборгованості, встановлена судами попередніх інстанцій, підлягає стягненню солідарно з позичальника ОСОБА_1 і поручителя ОСОБА_2 , а також окремо з позичальника ОСОБА_1 і поручителя ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції також помилково визначив дату, станом на яку нарахована заборгованість, вказавши 24 листопада 2014 року, замість 24 грудня 2014 року.

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Процесуальним законом не передбачено солідарне стягнення судових витрат з відповідачів у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але судами зроблено помилкові висновки щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з обох поручителів разом з позичальником, тому оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають зміні в цій частині, а також в частині розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 141, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2015 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866 880 (вісімсот шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 67 копійок, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 копійки.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866 880 (вісімсот шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 67 копійок, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 копійки.

Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська