Справа № 138/897/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" червня 2020 р.

Літинський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Желіховського В.М. секретаря судових засідань Голоти О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Літин в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Калинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,-

ВСТАНОВИВ:

До Літинського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява заступника керівника Калинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_1 використовує, починаючи з 21.04.2016 (дата державної реєстрації права власності на нерухоме майно), без правовстановлюючих документів земельну ділянку площею 0,16 га, що розташована на території Літинської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 , та обслуговування власного об`єкту нерухомості (будівля магазину « Дитячий світ»). На вищевказаній земельній ділянці розташована нежитлова будівля (будівля магазину « Дитячий світ») загальною площею 1623,2 кв.м (право власності на яку зареєстровано за вдповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.04.2016). Згідно договору купівлі-продажу будівлі від 27.10.2005, укладеного між Літинським споживчим товариством (продавець) та споживчим товариством «Поділля» (покупець), будівлі магазину « Дитячий світ», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , перейшли у власність споживчого товариства «Поділля». У подальшому, відповідно до рішення 27 сесії 5 скликання Літинської селищної ради № 726 від 10.08.2010 р. надано дозвіл споживчому товариству «Поділля» на виготовлення землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,16 га, що розташована в межах АДРЕСА_1 , з метою використання її для підприємницької діяльності (комерційне), розміщення та обслуговування власного об`єкту нерухомості, за рахунок земельної ділянки РайСТ. Зобов`язано споживче товариство «Поділля» подати землевпорядну документацію на чергову сесію селищної ради. Однак, землевпорядна документація споживчим товариством «Поділля» (запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи від 19.10.2011 не була виготовлена, а об`єкт нерухомого майна - будівля магазину « Дитячий світ» загальною площею 1623,2 кв.м., який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , перейшов у приватну власність ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу№ 523, виданому 15.03.2011 (видавник: приватний нотаріус Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Павлюк Л.М.). За даних обставин, зазначають, що ОСОБА_1 набула право користування вказаною земельною ділянкою на тих самих умовах і об`ємі, що і попередній власник нерухомого майна (на земельній ділянці знаходиться безпосередньо об`єкт нерухомості). Разом з тим, документи які посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою у відповідача відсутні, що не відповідає вимогам ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України та ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також відповідачем не здійснюється сплата місцевого податку за вищевказану земельну ділянку, яка використовуються ним для задоволення власних потреб. Як результат, Літинською селищною радою листами № 260 від 23.05.2018 та № 02.13/506 від 19.10.2018 ініційовано питання щодо визначення ОСОБА_1 суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю. Відтак, використання відповідачем земельної ділянки площею 0,16 га, що розташована на території Літинської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 , без належного оформлення прав на неї та несплата місцевого податку в повному обсязіза період з 01.10.2016 по 30.09.2018 - є підставою для визначення суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю. Так, згідно Положення про Комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого розпорядженням Літинської районної державної адміністрації від 19.12.2017 № 467, Комісією на засіданні, яке відбулось 19.10.2018 (поштове відправлення із запрошенням взяти участь у засіданні Комісії отримано особисто ОСОБА_1 12.10.2018, розглянуто лист Літинської селищної ради Літинського району щодо вирішення питання і винесення рішення щодо сплати відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки площею 0,16 га, що розташована на території Літинської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2016 по 30.09.2018 в загальному розмірі 142001,13 грн. (сто сорок дві тисячі одна грн. 13 коп.).

Тому змушені звернутися до суду з вказаним позовом.

Представники позивача Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області Ткачук І.Г. та Ставнійчук О.М. в судовому засіданні позовні вимоги з підстав зазначених в позові підтримали повністю і просять його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що земельна ділянка орієнтованою площею 0,16 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до Державного земельного кадастру не внесена, відсутній кадастровий номер, технічна документація не розроблялася і не є сформованим об`єктом цивільних прав. Тому позивачем недоведено позовні вимоги за відсутності технічної документації на спірну земельну ділянку та витягу про нормативну грошову оцінку землі, наявність яких необхідна для підтвердження розрахунку безпідставно одержаних коштів, виходячи з розміру саме недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою. За таких підстав в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.22-23) судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будівлі магазину « Дитячий світ», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Із копії договору купівлі-продажу (а.с.24-25) встановлено, що він укладений між Літинським споживчим товариством (продавець) та споживчим товариством «Поділля» (покупець), будівлі магазину « Дитячий світ », які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , перейшли у власність споживчого товариства «Поділля». Із заяви споживчого товариства «Поділля» та копії викопірювання земельної ділянки (а.с.26-28) встановлено, що просять надати дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою, що посвідчує право користування земельною ділянкою на умовах оренди з послідчуючим правом викупу, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення 27 сесії 5 скликання Літинської селищної ради № 726 від 10.08.2010 (а.с.29-33) надано дозвіл споживчому товариству «Поділля» на виготовлення землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,16 га, що розташована в межах АДРЕСА_1 , з метою використання її для підприємницької діяльності (комерційне), розміщення та обслуговування власного об`єкту нерухомості, за рахунок земельної ділянки РайСТ. Зобов`язано споживче товариство «Поділля» подати землевпорядну документацію на чергову сесію селищної ради. Із розрахунку витрат (а.с.35) встановлено, що загальна сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.10.2016 по 30.09.2018 становить 142001,13 грн. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Між тим, за положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15). У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України ( висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13). За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України). За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди. Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України). За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Крім того, згідно із пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284). Позивач згідно із рішенням Літинської районної державної адміністрації Вінницької області від 19.12.2017 року затвердив Положення про Комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі таземлекористувачам (а.с. 40). Пункт 12.1 Положення про Комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам встановлює, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі оерндарів, включаючи і неодержані доходи (якщо вони обгрунтовані). Відповідно до пункту 2.1 Положення, визначає розмір збитків власнику землі здійснює комісія, яка створюється за рішенням виконавчого комітету Літинської райдержадміністраці. Відповідач наголошував на тому, що у матеріалах справи відсутній витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, відомості якого є обов`язковим при визначенні орендної плати. Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»). Згідно зі ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Із матеріалів справи судом встановлено, що спірна земельна ділянка не є сформованим об`єктом цивільних прав, технічна документація на спірну земельну ділянку не розроблялася, відомості щодо неї до Державного земельного кадастру не внесені, визначення позивачем розміру орендної плати самостійно шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі є безпідставним. За таких підстав, суд зазначає, що витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки в межах АДРЕСА_1 при визначенні розміру орендної плати за вказану земельну ділянку позивачем не використовувався. Тобто з наданого позивачем розрахунку неможливо встановити чи правильними є застосовані ним: функціональне призначення, коефіцієнти, площа та нормативна грошова оцінка землі, зазначені у якості вихідних даних для розрахунку розміру орендної плати, заявленої до стягнення позивачем. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність факту неправомірного набуття (збереження) майна ОСОБА_1 та обов`язку відшкодувати його вартість у розмірі визначеному позивачем - 142001,13 гривень, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи ту обставину, що в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, не стягуються. Керуючись ст.ст.4, 12, 48, 76, 81, 200, 206, 247, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 22, 1212 ЦК України, ст. ст. 93, 123, 124, 152 ЗК України, Постановою Верховного Суду щодо визначення розміру орендної плати шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що не сформована як об`єкт цивільних прав, (ВС/КГС, № 922/1276/18,08.08.19), суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову заступника керівника Калинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя : Желіховський В. М.