_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/908/20
УХВАЛА

23.06.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Кириковій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2019 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного 20.06.2018 року ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайловою О.В., номер у спадковому реєстрі №62600387.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 05.08.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання на 12 вересня 2020 року.

12 вересня 2019 року судом було перепризначено дату проведення підготовчого судового засідання на 17 жовтня 2019 року, з підстав відсутності в приміщенні суду електроенергії, що підтверджується довідкою від 12.09.2019 року.

У підготовче судове засідання призначене на 17 жовтня 2019 року позивачка не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За наслідком чого судом було відкладено підготовче судове засідання на 18 листопада 2019 року.

У підготовче судове засідання призначене на 18 листопада 2019 року позивачка не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За наслідком чого судом було відкладено підготовче судове засідання на 05 грудня 2019 року.

У підготовче судове засідання призначене на 05 грудня 2019 року позивачка не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, однак 04 грудня 2019 року до суду надійшло клопотання від представника позивача ОСОБА_4 про відкладення судового засідання, з підстав перебування в цей час в іншому судовому засіданні. За наслідком чого судом було відкладено підготовче судове засідання на 23 січня 2020 року.

У підготовче судове засідання призначене на 23 січня 2020 року позивачка не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За наслідком чого судом було відкладено підготовче судове засідання на 11 лютого 2020 року.

У підготовче судове засідання призначене на 11 лютого 2020 року позивачка не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, її представник був повідомлений за допомогою засобів телефонного зв`язку, що підтверджується складеною секретарем судового засідання телефонограмою наявною в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомили.

Судом 11 лютого 2020 року було ухвалено провести підготовче судове засідання за відсутності позивачки та її представника, за наслідком чого ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16 березня 2020 року.

Судове засідання призначене на 16 березня 2020 року було перепризначено на 23 квітня 2020 року, з підстав запровадження на території України карантину з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію спричинену корона вірусом COVID-19, що підтверджується довідкою від 16 березня 2020 року наявною в матеріалах справи.

Судове засідання призначене на 23 квітня 2020 року було перепризначено на 03 червня 2020 року, з підстав запровадження на території України карантину з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію спричинену корона вірусом COVID-19, що підтверджується довідкою від 23 квітня 2020 року наявною в матеріалах справи.

У судове засідання призначене на 03 червня 2020 року позивачка не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, однак 03 червня 2020 року представник позивачки надіслав на електронну скриньку суду заяву про відкладення судового засідання, з підстав перебування на самоізоляції в період веденого на території України карантину. За наслідком чого судом було відкладено судове засідання на 23 червня 2020 року.

У судове засідання призначене на 23 червня 2020 року позивачка не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, однак 23 червня 2020 року представник позивачки надіслав на електронну скриньку суду заяву про відкладення судового засідання, з підстав перебування на самоізоляції в період веденого на території України карантину.

Суд зазначає, що частинами 6,7 ст. 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що судові виклики позивача до судових засідань здійснювались шляхом повідомлення про дату, час і місце проведення судових засідань її представника ОСОБА_4 , з урахуванням того, що позивачка мешкає в Російській Федерації, Республіка Карелія, м. Петрозаводськ.

Судова кореспонденція була скерована через засоби поштового зв`язку разом з рекомендованим поштовим повідомленням про вручення, на адресу мешкання представника позивача, а саме: м. Одеа, вул. Фонтанська дорога, 18-А, яка зазначена останнім особисто у позові, за якою представником кореспонденція не отримувалась та була повернута до суду без вручення.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Представником позивача суд не повідомлялось про причини своєї неявки, а також не повідомлялось суд про зміну адреси місця проживання.

У той же час, суд враховує, що незважаючи на повернуті поштові повідомлення без вручення, представником неодноразово направлялись напередодні або в день судового засідання клопотання про відкладення судових засідань, що свідчить про достеменну обізнаність представника про наявне провадження і слідкуванням за розглядом справи.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Калашников проти Росії», Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Вищевказані норми процесуального права мають сприяти розглядові цивільних справ у розумні строки, оскільки неявка до суду позивача може свідчити про втрату ним інтересу до вирішення справи, а вирішення спору у такому випадку було б порушенням принципу диспозитивності.

Частинами 2,3 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;

4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

Суд зазначає, що провадження в цій справі відкрито 05.08.2019 року, тобто десять місяців тому, за які ані позивачка, ані її представник не з`явились до жодного судового засідання, однак з періодичністю надають до суду клопотання про відкладення судових засідань, що призводить до неможливості розгляду справи, порушення судом строків розгляду справи, а також може призвести до порушення прав та інтересів інших учасників процесу, з урахуванням того, що в даному випадку дії позивача виключають її зацікавленість в розгляді справи та підтриманні заявленого позову.

В порушення зазначених норм процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи для сприяння здійсненню позивачем або її повноважним представником своїх прав, останні не виконали покладені не них процесуальні обов`язки та поспіль у судові засідання не з`являються.

Зазначені обставини свідчать про те, що неявки позивача або його повноважного представника у судові засідання є наміром затягнути розгляд справи по суті, яке в свою чергу суперечить вимогам ст. 210 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд справи судом упродовж розумного строку.

Щодо клопотань представника позивача про перебування на самоізоляції, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником позивача не надано до клопотань жодних доказів на підтвердження того, що він ОСОБА_4 відноситься до категорії громадян та має підстави для дотримання режиму самоізоляції із законодавчо встановлених підстав тощо.

На даний час Урядом України запроваджено послаблення карантинного режиму.

З урахувань положень постанови КМУ від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», з урахуванням внесених змін до неї постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 р. № 500, до 31 липня 2020 р. застосовуються протиепідемічні заходи, які дозволяють стороні або її представнику перебування в громадських будинках і спорудах, в тому числі відвідування суду, використання громадського транспорту за умови використання засобів індивідуального захисту.

За вказаних обставин суд, приймаючи також до уваги короткі (розумнів, передбачені діючим законодавством) строки розгляду цивільних справ, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки, зазначає, що оголошений карантин не виключає можливості представнику здійснювати свої обов`язки з реалізації процесуальних прав шляхом подачі письмових пояснень, залучення іншого представника.

Одночасно суд приймає до уваги, що така процесуальна поведінка позивачки та її представника простежується до оголошеного в Україні режиму карантину.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в постанові від 22.05.2019 року по справі №310/12817/13, також дійшов висновку, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Під час вирішення питання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою, судом також враховується, що відповідно до п.3 ч.1 ст.157 ЦПК України, суд залишає позовну заяву без розгляду,у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд враховує складність справи, стадію розгляду, готовність сторони до самостійного захисту своїх інтересів, добросовісність дій позивача, який не з`явився, за наслідком чого вважає за неможливе здійснювати розгляд справи за відсутності позивача.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позивач та її представник більше ніж повторно поспіль не з`являються у судові засідання про дату, час і місце проведення яких повідомлені належним чином, обізнані про наявне судове провадження; не надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності; здійснюючі дії, які призводять до порушення судом розгляду справи у встановлені законом строки, у відповідності до норм Цивільного Процесуального Кодексу України, Конвенції та практики Європейського суду, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право позивача на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції, а також оскільки залишення позову без розгляду, не перешкоджає позивачеві для повторного звернення до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення його заяви без розгляду.

Керуючись ст. п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цим позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.