Справа № 128/1409/20
УХВАЛА

11 червня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

До Вінницького районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 із позовом до Агрономічної сільської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень 47 сесії 7 скликання Агрономічної сільської ради від 21.11.2019 №406 та від 21.11.2019 №449; скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права права власності за ОСОБА_2 на гараж площею 25,5 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 , вчинений 09.10.2019 на підставі рішення державного реєстратора Козловського М.С., індексний номер №49093387; зобов`язати Агрономічну сільську раду розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 30.11.2017 та прийняти рішення яким погодити межі земельної ділянки згідно із технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 , на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, розробленої ТОВ «Юридично-земельний союз «Альянс».

Одночасно з пред`явленням позову позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом:

-заборони Агрономічній сільській раді приймати рішення щодо затвердження технічної документації на земельну ділянку площею 0,0026 га під будівництво індивідуального гаража в масиві «Гаражний-6» № НОМЕР_1 с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області дозвіл на складання надано ОСОБА_2 рішенням 47 сесії 7 скликання Агрономічної сільської ради від 21.11.2019 №406 та передачі її у власність;

-накладенням арешту на гараж площею 25,5 кв.м, розташованого в АДРЕСА_3 Агрономічне АДРЕСА_4 Гаражний-6» масив, гараж НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_2 .

В обгрунтування заяви про забезпечення позову позивачем вказано, що в позовній заяві вона посилається на те, що Агрономічною сільською радою прийнято рішення про надання дозволу на виготовлення документації за рахунок земель, що виділялися для будівництва і обслуговування будинку по АДРЕСА_2 , особі, яка не є співвласником вказаного будинковолодіння, а здійснила самочинне будівництво господарської споруди «гаража» в межах земельної ділянки вказаного будинковолодіння, чим порушила право на земельну ділянку співвласників будинковолодіння, яке перейшло до них при переході права власності на частину будинку.

Однак, позивач зазначає, що протягом розгляду справи в суді третя особа зможе виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Окрім того, оскільки будівля гаража перебуває у власності, відповідач може укласти правочини щодо неї.

Позивач стверджує, що в разі задоволення позову, невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду з метою приведення сторін у первинний стан. Забезпечення позову дозволить здійснити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом якого позивач звернувся до суду.

Частиною першою статті 153 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням (ч. 3 ст. 153 ЦПК України).

За змістом вказаних положень питання особистої участі заявника та надання ним пояснень з метою розгляду заяви про забезпечення позову, вирішується судом з урахуванням достатності наведених таким заявником аргументів на обгрунтування заяви та наданих доказів на підтвердження викладених аргументів.

Суд зазначає, що надана позивачем заява про забезпечення позову та документи на підтвердження викладеної позиції у заяві, достатні для вирішення питання про забезпечення позову без проведення судового засідання та виклику заявника для надання особистих пояснень.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 2. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч. 6, 7, 8 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до змісту пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 4 указаної постанови, суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні такої відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як відповідно до закону підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також врахувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після перед`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналіз наведеного свідчить, що законодавством встановлено наступні підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам свободам та інтересам позивач до ухвалення рішення у справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності. Забезпечення позову можливе виключено за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

У контексті наведеного суд наголошує, що забезпечення позову це заходи процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно будь-якої із сторін у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я.

Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обгрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруденння виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконання такого рішення.

Відтак ст. 149 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Встановлено, що предметом позову у даній справі є рішення 47 сесії 7 скликання Агрономічної сільської ради від 21.11.2019 №406 і від 21.11.2019 №449, якими позивачу ОСОБА_1 відмовлено у погодженні меж земельної ділянки в АДРЕСА_2 та надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0,0026 га під будівництво індивідуального гаража; право власності ОСОБА_2 на гараж площею 25,5 кв.м, розташованого в с. Агрономічне АДРЕСА_4 Гаражний-6» масив гараж НОМЕР_1 .

Позивач вважає вказані рішення незаконними, оскільки спірна земельна ділянка є земельною ділянкою, що виділялася для будівництва та обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_2 , а відповідач здійснила самочинне будівництво гаража та намагається оформити право власності на земельну ділянку. Позивач також вказує на те, що на підставі незаконного рішення сільської ради ОСОБА_2 може виготовити технічну документацію та оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Окрім того, оскільки будівля гаража перебуває у власності відповідача, вона може її відчужити. У такому разі буде істотно ускладнено виконання рішення суду щодо скасування рішення 47 сесії 7 скликання Агрономічної сільської ради від 21.11.2019 №406 та скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права права власності за ОСОБА_2 на будівлю гаража. Відтак просить суд визнати рішення сільської ради незаконними та скасувати їх, скасувати запис про державну реєстрацію речового права права власності за ОСОБА_2 на будівлю гаража. Водночас позивач зазначає, що реалізація цього рішення становить небезпеку заподіяння істотної шкоди його правам та інтересам, що свідчить про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Поряд із цим, суд зауважує, що з огляду на зміст оспорюваного рішення, формою його реалізації є виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Такі дії самі по собі ще не свідчать про наявність очевидної небезпеки для прав та законних інтересів позивача.

Суд звертає увагу, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно починається з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою, а закінчується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування та державною реєстрацією права на земельну ділянку шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже надання дозволу на розробку проекту землеустрою, як і надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, є лише стадіями набуття особою права власності або користування на земельну ділянку.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що заявником не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на існування очевидної небезпеки заподіяння оскарженим рішенням шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Також до заяви не додано жодних доказів у підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову в частині заборони Агрономічній сільській раді приймати рішення щодо затвердження технічної документації на земельну ділянку, якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Таким чином вказані посилання позивача грунтуються виключно на його власник припущеннях та не підтверджені жодним доказом.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено необхідності вжиття заходів забезпечення позову щодо заборони Агрономічній сільській раді вчиняти дії. Водночас, судом також не встановлено будь-яких обставин що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду. Тому суд, не вбачає будь-яких правових підстав, які вказують на необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Разом із тим, враховуючи, що предметом спору є скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права права власності за ОСОБА_2 на гараж площею 25,5 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 , вчинений 09.10.2019 на підставі рішення державного реєстратора Козловського М.С., індексний номер №49093387, тобто, відповідач на праві власності володіє гаражем, що за твердженням позивача, самочинно збудований на земельній ділянці, яка виділялася для будівництва і обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_2 , а відповідач не являється співвласником даного будинковолодіння, відповідач може в будь-який час відчужити будівлю даного гаражу, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на гараж площею 25,5 кв.м, розташованого в АДРЕСА_5 -6» АДРЕСА_6 гараж НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 152, 153, 260, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволити частково.

Накласти арешт на майно, а саме: гараж площею 25,5 кв.м, розташованого в АДРЕСА_3 Агрономічне АДРЕСА_5 -6» масив, гараж НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_2 .

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_2 .

Боржник: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканка АДРЕСА_7 .

Ухвалу про забезпечення позову направити для негайного виконання, яке доручити Вінницькому районному відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (м. Вінниця, вул. Винниченка, 29).

Строк пред`явлення до виконання протягом трьох років.

Роз`яснити положення ч.4 ст. 157 ЦПК України, згідно якої особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині заборони Агрономічній сільській раді приймати рішення щодо затвердження технічної документації на земельну ділянку площею 0,0026 га під будівництво індивідуального гаража в масиві «Гаражний-6» № НОМЕР_1 с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області дозвіл на складання надано ОСОБА_2 рішенням 47 сесії 7 скликання Агрономічної сільської ради від 21.11.2019 №406 та передачі її у власність відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п. 3 розділу ХІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена та підписана суддею 11.06.2020.

Суддя Л.П. Шевчук