Ухвала

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 757/37160/17-ц

провадження № 61-7055ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув заяву суддів Гулейкова Ігоря Юрійовича та Ступак Ольги В`ячеславівни про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у складі суддів: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) про зобов`язання виконати умови договору від 26 червня 2013 року № 239/К на вклад «Комбінований» на ім`я фізичної особи шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 19 процентів річних за період з 26 липня 2014 року до дня фактичного поновлення нарахування процентів.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надала згоду на зміну розміру процентної ставки з 19 процентів на 0 процентів річних, тому позовні вимоги є безпідставними.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову. Зобов`язано ПАТ «Державний ощадний банк України» поновити нарахування процентів за договором № 239/К на вклад «Комбінований», починаючи з 26 липня 2014 року за ставкою відповідно до умов договору.

Постанова обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав оцінку тій обставині, що пунктом 2.9 договору встановлено вичерпний перелік підстав зміни процентної ставки, а саме: зміна облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) та/або зміни ситуації на грошово-кредитному ринку, однак банком зменшено процентну ставку з 19 до 0 процентів річних з підстав накладення на рахунок позивача арешту.

Суд першої інстанції не врахував, що така підстава для зміни процентної ставки договором не передбачена; арешт накладено на видаткову частину належних позивачу рахунків, що не є повноцінним накладенням такого арешту та не є наслідком заборони банку на використання вказаних грошових коштів; арешт коштів на рахунку позивача скасовано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року.

Суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що відповідач не довів дотримання умов пункту 2.9 договору щодо обов`язку повідомити вкладника про зміну процентної ставки шляхом публічного письмового оголошення в установі банку.

Зміна банком процентної ставки з 19% на 0% фактично є припиненням сплати процентів за депозитом, що суперечить не тільки умовам укладеного сторонами договору, а й положенням статей 1058, 1061 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції про те, що для продовження строку дії договору позивач зобов`язана була вчинити відповідні дії, не відповідає змісту пункту 2.8. договору.

У грудні 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просило постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року скасувати, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року залишити в силі.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В., Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В. від 27 листопада 2019 року касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 14 грудня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції належним чином не встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не врахував зазначених норм матеріального права, тому ухвалене судове рішення не можна визнати законними й обґрунтованими.

Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції має з`ясувати обставини справи, які мають значення для вирішення справи: чи є позовна вимога про зобов`язання банку виконати умови договору шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 19% за період з 26 липня 2014 року до дня фактичного поновлення нарахування процентів за ставкою 19%, а також спосіб захисту порушеного права позивача, який з урахуванням позовних вимог обрав суд апеляційної інстанції, ефективним способом захисту, чи відновлює порушене право позивача і нівелює негативні наслідки її порушеного права.

Останньою постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Зобов`язано ПАТ «Державний ощадний банк України» виконати умови договору № 239/К на вклад «Комбінований», укладений з ОСОБА_1 26 червня 2013 року, шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 19 процентів річних у період з 28 липня 2014 року по 26 червня 2016 року, за ставкою 18 процентів річних в період з 27 червня 2016 року по 27 грудня 2017 року, за ставкою 8 процентів річних в період з 28 грудня 2017 року по 28 червня 2018 року, за ставкою 2 процента річних з 29 червня 2018 року.

У квітні 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України») звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 квітня 2020 року цю касаційну скаргу призначено судді-доповідачеві Олійник А. С., судді, які входять до складу колегії: Погрібний С. О., Яремко В. В.

Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2020 року задоволено самовідвід колегії суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Яремка В. В., вказану касаційну скаргу передано на повторний автоматизований розподіл.

У травні 2020 року касаційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» на постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року передано на розгляд судді-доповідачеві Усику Г. І., судді які входять до складу колегії: Ступак О. В., Гулейкова І. Ю.

До відкриття касаційного провадження у справі суддями Гулейковим І. Ю. та Ступак О. В. заявлено самовідвід із підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Вирішуючи питання про самовідвід суддів, Верховний Суд виходить з наступного.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші підстави, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Європейський суд з прав людини наголосив, що найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З огляду на викладене, а також те, що судді Гулейков І. Ю. та Ступак О. В. вже брали участь у розгляді справи під час оскарження банком попередніх рішень судів, висловили свою правову позицію щодо застосування норм матеріального та процесуального права у вказаній справі, з метою недопущення сумніву сторін в об`єктивності та неупередженості суддів та суду у розгляді справи № 757/37160/17-ц, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заявленого самовідводу.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 36, статтями 39, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід суддів Гулейкова Ігоря Юрійовича та Ступак Ольги В`ячеславівни задовольнити.

Відвести суддів Гулейкова Ігоря Юрійовича та Ступак Ольгу В`ячеславівну від розгляду касаційної скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у справі № 757/37160/17-ц (провадження № 61-7055ск20) за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак