Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8778/19 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 84 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Галацевич О.М.

Григорусь Н.Й. при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №295/8778/19

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта» про зобов`язання провести виплати страхової суми

за апеляційною скаргою адвоката Барановського Ігоря Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Семенцової Л.М. у м.Житомир,

встановив:

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта» провести виплату страхової суми з усіма перерахунками відповідно до страхового свідоцтва серії 3 № 193513 від 22.12.1986 року, посилаючись на те, що в грудні 1986 року між його батьком та Головним управлінням державного страхування СРСР (Держстрах) було укладено договір страхування життя та здоров`я дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та видане страхове свідоцтво серії НОМЕР_1 від 22.12.1986 року. Відповідно до страхового свідоцтва після закінчення строку страхування, тобто після 30.11.2003 року, він мав право одержати страхову суму в розмірі 1000 карбованців, але у виплаті йому відмовлено.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Барановський І.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» заощадження громадян відновлюються у співвідношенні 1 карбованець заощаджень на 1грн.05 коп., відповідач повинен здійснити перерахунок та компенсувати страхові виплати здійсненні на підставі договору страхування від 22.12.1986 року та страхового свідоцтва серії 3 №193513 в сумі 1000 карбованців. Гарантії держави не звільняють відповідача від обов`язку по перерахунку страхової суми та її виплати.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 22.12.1986 року між ОСОБА_2 та Головним управлінням державного страхування СРСР (Держстрах) було укладено договір страхування життя та здоров`я дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується страховим свідоцтвом серії НОМЕР_2 НОМЕР_3 від 22.12.1986 року, в якому зазначено, що позивач має право одержати страхову суму в розмірі 1000 карбованців після закінчення строку страхування, тобто після 30.11.2003 року при умові, якщо за весь строк страхування будуть сплачені страхові внески. Страхувальник зобов`язаний протягом всього строку страхування, починаючи з грудня 1986 року по листопад 2003 року щомісячно сплачувати страхові внески по 4 карбованці 60 копійок.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №272 від 16.10.1991 року «Про створення Української державної страхової комерційної організації» на базі діючого при Міністерстві фінансів України Головного управління державного страхування України створено Українську державну страхову комерційну організацію (Укрдержстрах).

Згідно п.п.1,3 Постанови Кабінету України № 709 від 07.09.1993 року «Про створення Національної акціонерної компанії «Оранта» Національну акціонерну страхову компанію «Оранта» створено шляхом перетворення Української державної страхової комерційної організації у відкрите акціонерне товариство, яке є правонаступником щодо майнових прав та обов`язків Української державної страхової комерційної організації.

Статтею 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» визначено, що на підставі цього Закону встановлюються зобов`язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України. Компенсації підлягають також грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років і які знаходилися на рахунках зазначених установ не менше одного повного календарного року в період 1992-1995 років. Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Отже, внаслідок знецінення грошових коштів держава взяла на себе зобов`язання щодо виплати компенсації, зокрема страхових внесків.

Статтями 5, 6 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» передбачено порядок проведення компенсації, у тому числі перерахування коштів, передбачених у Державному бюджеті України, установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху, визначається Кабінетом Міністрів України, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Держаним бюджетом України на поточний рік.

Відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України, які приймаються на кожний рік, для здійснення компенсаційних виплат, Державне казначейство на підставі розподілу, проведеного Міністерством фінансів, перераховує кошти на рахунок Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» згідно з розписом видатків державного бюджету, яка перераховує кошти, що надійшли на її рахунок, обласним та міським дирекціям.

У статті 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» визначено, що заощадження повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Перелік груп вкладників і порядок проведення виплат проіндексованих грошових заощаджень, а також обсяг виплат згідно із статтею 8 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» у межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року № 13рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установлено, що виплата громадянам України грошових заощаджень в обмежуваному розмірі та поетапно є правом держави, що не суперечить статтям 13, 41, 64 Конституції України.

Як вбачається із змісту відповідей Міністерства фінансів України від 31.07.2017 року, 13.06.2018 року, 29.03.2018 року, ПАТ НАСК «Оранта» від 10.11.2016 року, видатки на заходи щодо поступової компенсації громадянам втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених в установах Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, у Державному бюджеті України за вказані роки не спрямовувалися.

Оскільки повернення заощаджень громадян врегульовано Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» і не може бути здійснено в іншому порядку, а кошти для повернення страхових виплат з державного бюджету на рахунок ПАТ НАСК «Оранта» не надходили, суд першої інстанції зробив правильний висновок про необґрунтованість позову.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Барановського Ігоря Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: