Справа №265/1777/19
Провадження №2/265/112/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря Булгакової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

за участю:

представника позивача адвоката Лисакової О.О.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі за період: квітень 2016 червень 2016 року в сумі 5744,25 гривень., компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушення строків її виплати за період невиплати заробітної плати: квітень 2016 року червень 2016 року в сумі 1638,49 гривень.; заборгованість з заробітної плати за період: березень 2017 року по 29.05.2017 року (день звільнення), в тому числі й компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 11172,90 гривень; компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушення строків її виплати за період невиплати заробітної плати: березень 2017 року по 29.05.2017 року (день звільнення) в сумі 1826,68 гривень, а всього 20382,32 гривень.

Позов мотивований тим, що він з 25.07.2011 року працював в структурному підрозділі Донецька дистанція зв`язку ДП «Донецька залізниця», електромеханіком дільниці 2 групи Ремонтно-технологічного цеху, що підтверджується записом № 2 його трудової книжки.

Дане підприємство було реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі Закону України від 23.02.2012 року № 4442-V1 та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200.

Наказом № 942/ДН-ОС від 26 травня 2017 року його було звільнено з 29 травня 2017 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Посилаючись на ст.ст. 74, 83, 115, 116 КЗпП України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» просив суд стягнути з відповідача на його користь вищевказану заборгованість по заробітній платі та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лисакова О.О. надали суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» Гарбузова Т.О., яка діяла на підставі довіреності (а.с.64), надала суду відзив, в якому позовні вимоги не визнала, та мотивувала їх не визнання тим, що починаючи з 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниці», у відповідності до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати робітникам цих підрозділів було припинено.

У відповідача була відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», тому нарахування заробітної плати та інших виплат стало неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати.

З другої половини березня 2017 року до Дирекції від виробничого підрозділу, в якому працював позивач, не надходили первинні документи для нарахування заробітної плати. У зв`язку з відсутністю первинних документів нарахування заробітної плати не здійснювалось.

Відсутність даних в індивідуальних відомостях застрахованих осіб і відомостях з центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи вказує на відсутність проведення нарахувань, а як наслідок і заборгованості, що сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин.

Доказів того, що позивач виконував свої посадові обов`язки та йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата, на думку Відповідача, не надано.

Крім того представник відповідача посилається на те, що висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року засвідчено настання форс-мажорних обставин відносно ПАТ «Укрзалізниця» при здійсненні господарської діяльності, з огляду на що відповідач не може виконати свої зобов`язання згідно ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» надала суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника відповідача.

Ухвалами суду від 06.05.2017 року, 19.07.2019 року, 21.08.2016 року було задоволено клопотання представника позивача витребувано у відповідача відомості про нараховану заробітну плату, у АТ КБ «Приватбанк» відомості про здійснення зарахувань від Регіональної філії «Донецька залізниця «ПАТ «Українська залізниця» платежів за призначенням заробітна плата за квітень червень 2016 року, березень травень 2017 року.

Ухвалою суду від 19 липня 2019 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано з Державної прикордонної служби України відомості про перетин Сердюковим Д.В. державного кордону України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позову та відзиву на позов суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 25.07.2011 року на підставі наказу №108/ОС прийнятий на роботу електромеханіком дільниці 2 групи ремонтно-технологічного цеху Донецької дистанції зв`язку ДП «Донецька залізниця» Укрзалізниці.

08.07.2016 року відбулася реорганізація підприємства шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Тобто, до 08.07.2016 року позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця».

Відповідно до наказу № 1/ОС від 07.07.2016 року у зв`язку з реорганізацією «Державного підприємства «Донецька залізниця» з ОСОБА_1 продовжено дію безстрокового трудового договору без зміни назви посади (а.с.20-24).

На підставі наказу (розпорядження) № 942/ДН-ОС від 26 травня 2017 року Позивача було звільнено з 29 травня 2017 року з посади електромеханіка дільниці 2 групи Ремонтно-технологічного цеху виробничого підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ "Українська залізниця" за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та підписано виконуючим обов`язки начальника дирекції залізничних перевезень Подлузським В.О.

В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на грошову компенсацію за 23 дні невикористаної відпустки (а.с. 26).

На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду табелі обліку використання робочого часу за період березень травень 2017 року, довідку форми ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу; розрахунки заробітної плати за період квітень червень 2016 року, березень травень 2017 року, а також виписки з банківської установи щодо перерахування коштів на рахунок Позивача.

Надані копії табелів обліку використання робочого часу, та розрахунки заробітної плати підписані головним бухгалтером, та керівником структурного підрозділу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі державної адміністрації залізничного транспорту , підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття, у тому числі на базі підприємства «Донецька залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735 було затверджено Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Беручи до уваги наведене, а також той факт, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами у трудовій книжці, суд робить висновок, що АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

Проте суд дійшов висновку, що АТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем за вимогами позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період квітень червень 2016 року виходячи з наступного.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зазначено, що Акціонерне товариство «Укрзалізниця» має та юридичну адресу: м. Київ, вул. Тверська, 5. Воно має відокремлені підрозділи, зокрема, регіональна філія «Донецька залізниця» (), яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22.

Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України» від 02.09.2015 року № 735, ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворена відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту (пункт 2).

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938 «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця».

Законом України від 23.02.2012року №4442-VI «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - товариство).

Згідно зі ст. 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст.2 Закону України від 23.02.2012 року №4442-VI «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця».

За змістом пунктів 4 і 5 постанови проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця".

Пунктами 4, 5 постанови визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів від 12.11.2014 року № 604.

У пункті 1 частини 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 року № 604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" передбачено, що під час проведення інвентаризації та оцінки майна: необхідно сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов`язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов`язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України.

Пунктом 2 частини 2 вказаної постанови передбачено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" згідно із законодавством.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Донецьк, в якому знаходиться ДП «Донецька залізниця», відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» місто Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно із ст.1 Закону України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнято.

Отже, інвентаризація та оцінка майна ДП «Донецька залізниця», яке розміщене на території проведення антитерористичної операції, не здійснена, відповідно між ДП «Донецька залізниця» та АТ «Укрзалізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобов`язань і боргів в статутний капітал АТ «Укрзалізниця».

Положеннями ч. 1 ст.104 ЦК України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з положеннями ст. 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Відповідно до положень ст.104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

АТ «Укрзалізниця» на теперішній час не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов`язків до АТ «Укрзалізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 року №604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України.

Оскільки на теперішній час процес припинення ДП «Донецька залізниця» не завершено, відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено, ДП «Донецька залізниця» є юридичною особою, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов`язаннями, що виникли за його участі.

Отже, усі обов`язки щодо своєчасного розрахунку з позивачем, який перебував у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця» до моменту реорганізації цього підприємства, має виконувати, як роботодавець, ДП «Донецька залізниця».

Зазначений висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.12.2018 року у справі № 236/2729/17, у постанові від 20.02.2019 року у справі № 242/4687/17.

Таким чином суд дійшов висновку, що за вимогами позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі у період з квітня 2016 року по червень 2016 року має нести відповідальність ДП «Донецька залізниця», і належним відповідачем за позовними вимогами в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за цей період є ДП «Донецька залізниця», до якого позовні вимоги не заявлені, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог.

Оскільки судом встановлено, що АТ «Українська залізниця» не повинна нести відповідальність перед позивачем по виплаті заборгованості по заробітній платі за вищевказаний період, тому суд при вирішення спору по суті не аналізує відомості по виплаті заборгованості по заробітній платі за цей період, які були надані відповідачем АТ «Українська залізниця» на виконання ухвали суду.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не припиняє обов`язків роботодавця, визначених ст. 115 КЗпП України.

За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно матеріалів справи відповідач посилається на те, що робоче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що через захоплення підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, що захоплення підприємства сприяє загрозі життя при знаходженні на території виробничих підрозділів уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності, у зв`язку з чим відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період та виконати свої зобов`язання за трудовим договором, а тому через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами та не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати й інші виплати, нарахування заробітної плати працівникам з березня 2017 року не проводилося.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач надав до позову розрахунки заробітної плати за березень травень 2017 року, згідно яких ОСОБА_1 нарахована заробітна плата у березні 2017 року у розмірі 3044 гривні 94 копійки, у квітні - 2740 гривень 09 копійок, у травні - 5387 гривень 87 копійки, із них компенсація за 23 дні невикористаної відпустки у розмірі 4549,40 гривень ( а.с. 33-34).

Відповідачем, на виконання ухвали суду, було надано видатковий касовий ордер, відповідно до якого ОСОБА_1 21 вересня 2017 року отримав депоновану заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 1188 гривень 30 копійок ( а.с.104).

Але ж зазначений документ суд відхиляє при вирішення спору по суті, оскільки до позову позивачем надані відомості, які спростовують зміст вищенаведеного касового ордеру, а саме: розрахунок заробітної плати за березень 2017 року, в якому зазначено суму нарахованої заробітної платні 3829,23 гривень та суму до виплати у розмірі 3044,94 гривень, що повністю узгоджується з довідкою форми ОК-5 з індивідуальними відомостями, в якій зазначено сума заробітної плати позивача для нарахування пенсії за березень 2017 року в розмірі 3829,23 гривень, тобто саме в цій сумі, яка зазначено в розрахунку по заробітній платі, який було надано позивачу відповідачем, наказ про його звільнення від 29.05.2017 року, в якому зазначено його право на компенсацію за 23 дні відпустки, що зазначено в розрахунку заробітної плати за травень 2017 року, що підтверджує та доводить наявність у відповідача заборгованості по заробітній платі перед позивачем у розмірі 11172,90 гривень, як зазначено в позовних вимогах останнього.

Більш того, на виконання ухвали суду Адміністрація Держприкордонслужби повідомила, що ОСОБА_1 не перетинав державний кордон 21.09.2017 року, а тому не мав фактичної можливості отримати 21.09.2017 року грошові кошти особисто ( а.с.109).

АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду надав відомості щодо зарахування по заробітній платі на картку позивача, в яких відсутні які-небудь нарахування в квітні, травні 2017 року. В березні 2017 року було останнє зарахування заробітної плати у розмірі 234,67 гривні ( а.с.122).

Крім того відповідачем не надано суду відомостей щодо спростування розрахунків заробітної плати ОСОБА_2 за березень травень 2017 року та табелів обліку використання робочого часу (а.с.28-30,33-34) виданих на його ім`я, які посвідчені головним бухгалтером підприємства, начальником дистанції В.І.Аношкіним, який видавав наказ № 1/ЩС від 07.07.2016 року по особовому складу щодо продовження безстрокових трудових договорів.

Таким чином суд при вирішенні спору по суті приймає до уваги розрахунки по заробітній платі, які додані позивачем до позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно наказу № 942/ДН-ОС від 26 травня 2017 року позивача звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України і він має право на грошову компенсацію невикористаних 23 днів відпустки (а.с.26). Саме на підставі цього наказу відповідачем здійснено запис у трудову книжку позивача про його звільнення.

Посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати відсутня, відповідач визнає, що починаючи з 16 березня 2017 року заробітну плату позивачу до дня звільнення, тобто до 29 травня 2017 року, не нараховував, що розрахунок з ним при звільненні не провів.

Доводи відповідача про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року суд не приймає до уваги при вирішенні спору по суті, оскільки відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

Дана позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17.

Згідно доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:

- наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 682-Н від 12 травня 2017 року «Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» створена робоча комісія з працівників регіональної філії «Донецька залізниця» до моменту закінчення скорочення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання документів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування документів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінансовій звітності та з інших питань фінансової діяльності;

- наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 899-Н від 26.06.2017 року «Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень», яким враховується нестандартна ситуація та особливості роботи регіональної філії «Донецька залізниця», оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією «Донецька залізниця» через каси структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» (а.с. 54 - 86).

Доводи відповідача про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року є підставою для звільнення відповідача від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України. Це свідчить про відсутність вини ПАТ «Укрзалізниця» у невиконанні своїх обов`язків.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (стаття 10).

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена ст. 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Проте заробітна плата, (ст. 113 КЗпП), не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином суд відхиляє при вирішенні спору по суті посилання представника відповідача на Науково правовий висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили, на якій вона посилається, як на підставу звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі позивачу.

Враховуючи, що позивач з 08.07.2016 року до 29 травня 2017 року знаходився з регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» у трудових відносинах, майнові вимоги позивача щодо оплати йому заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 29 травня 2017 року, грошової компенсації за невикористану відпустку, про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень травень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за вказаний період.

Отже, враховуючи надані на розгляд суду довідки про доходи, розрахунки заробітної плати за березень травень 2017 року, у відповідача АТ «Українська залізниця» перед позивачем ОСОБА_3 мається заборгованість по заробітній платі:

Березень 2017 року - 3044, 94 гривень,

Квітень 2017 року - 2740 , 09 гривень,

Травень 2017 року 5387, 87 гривень (з яких компенсація за невикористані 23 дні відпустки становить 4549,40 гривень).

Загальна сума заборгованості складає 11172 грн. 90 коп. Дана сума заборгованості заробітної плати визначена роботодавцем з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, що зазначено в розрахунках заробітної плати за березень 2017 - квітень 2017, травень 2017 роки (а.с.33-34).

Зазначена сума підлягає виплаті позивачу без вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до ст. 3 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів). Тобто для нарахування компенсації на зазначені вище доходи необхідно з них вирахувати податок з доходів фізичних осіб, який відповідно до пункту 167.1 Податкового кодексу України складає 18% доходу, та військовий збір, який відповідно до п.п. 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу складає 1,5%.

Компенсація розрахована позивачем відповідно до вимог закону за період березень травень 2017 року та складає 1826,68 гривень.

Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів 1826,68 гривень.

Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Проаналізувавши вищенаведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого стягує з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року - 3044 гривні 94 копійки, за квітень 2017 року - 2740 гривень 09 копійок, за травень 2017 року 5387 гривень 87 копійок ( в тому числі компенсація за невикористані 23 дні відпустки 4549 гривень 40 копійок, всього у сумі 11172 (одинадцять тисяч сто сімдесят дві) гривні 90 копійок, компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 1826,68 гривень, а всього стягнути 12999,58 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір розмірі 1921 гривню.

Керуючись ст.ст. 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року 3044 гривні 94 копійки, за квітень 2017 року 2740 гривень 09 копійок, за травень 2017 року 5387 гривень 87 копійок ( в тому числі компенсація за невикористані 23 дні відпустки 4549 гривень 40 копійок, всього у сумі 11172 (одинадцять тисяч сто сімдесят дві) гривні 90 копійок, компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 1826,68 гривень, а всього стягнути 12999,58 гривень.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у розмірі 1826 гривень 68 копійок утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

У задоволенні частини позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2016 року по червень 2016 року, відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1921 гривню.

Рішення в частині стягнення заробітної плати у межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, яке було постановлено під час дії карантину, набуде чинності лише після закінчення строку карантину, та після закінчення строку на апеляційне оскарження, перебіг якого починається з наступного дня після закінчення карантину.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання АДРЕСА_2 ;

представник позивача адвокат Лисакова Оксана Олексіївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2204 від 05.04.2006 року, адреса: 87545, Донецька обл., Маріуполь, вул. Московська, буд. 70/21;

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», , юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5.

Повне рішення складено 02.06.2020 року.

Суддя Костромітіна О.О.