Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/1807/19
Провадження № 2/945/279/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря Трифонової І.О., розглянувши в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, третя особа Михайлівська об`єднана територіальна громада Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку-

встановив:

Позивач звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом ОСОБА_1 до Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, третя особа Михайлівська об`єднана територіальна громада про визнання права власності на земельну ділянку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що на підставі розпорядження Миколаївської райдержадміністрації від 11.02.2002 року № 42 позивачу було видано державний акт на право приватної власності на землю-земельну ділянку площею 9,92га,розташовану на території Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Оригінал державного акту було втрачено. У зв`язку із тим що позивач позбавлений можливості належним чином користуватися та розпоряджатися своїм майном, просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, при цьому представник позивача подав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі, також просив розглядати справу за їх з позивачем відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, при цьому подав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи Михайлівської об`єднаної територіальної громади Миколаївської області у судове засідання не з`явився, при цьому подав суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував та просив розглядати справу без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з копії державного акту на право приватної власності на землю серія ІV-МК № 039936 ОСОБА_1 на підставі розпорядження Миколаївської райдержадміністрації від 11.02.2002 року № 42 передано у приватну власність земельна ділянка площею 9,92 гектарів ,яка розташована на території Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області,що передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на ім`я ОСОБА_1 був виданий сертифікат на право на земельну частку(пай) серія МК № 0181546 від 12.11.1997 року за № 3913 розміром 9,6 умовних кадастрових гектарів, в ВАТ «Криничанський» Миколаївського району Миколаївської області. Згідно відомостей державного земельного кадастру за ОСОБА_1 , значаться земельна ділянка площею 9,92 га за адресою Миколаївська область, Миколаївський район Михайлівська (Криничанська) сільська рада, для ведения товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю, серія ІV -МК № 039936 від 22.02.2001 р., який зареестрований в Книзі записів реестрації державних актів на право власності на землю за № 4413. Державний акт на право приватної власності на землю серія ІV-МК № 0399936 був виданий в замін сертифіката на право на земельну частку (пай), серія МК № 0181546 від 12.11. 1997 р. за № 3913.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІУ (далі - Закон), відомості державного реєстру речових прав на нерухоме є офіційними відомостями.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, та в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 37 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» власник майна має пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджені відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення, ухвалене раніше.

Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її власності.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному 392 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_2 набув право власності на підставі розпорядження Миколаївської райдержадміністрації № 42 від 11.02.2002 року, яке ніким не оспорене, недійсним судом не визнане.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідач визнав заявлений позивачем позов.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання відповідачем даного позову не суперечить закону, зокрема положенням ч. 3 ст. 1272 ЦК України, і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє майнове право, тому воно підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім цього, суд бере до уваги, що визнання за позивачем права власності на вказане майно, не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ст. ст. 258, 259, ст. ст. 264 - 265 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області, третя особа Михайлівська об`єднана територіальна громада Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Кринички Миколаївського району Миколаївської області;номер і серія паспорта НОМЕР_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 )право власності на земельну ділянку,розміром 9,92 га, що розташована та території Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області,яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(державний акт серія ІV - МК № 039936 від 22.02.2001 р., який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4413).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М. М. Войнарівський