КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7513/2020
справа №361/6776/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Сердинського В.С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 грн. щомісячно до його повноліття.

Вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебувають у шлюбі, проте у відповідача склались відносини з іншою жінкою, у зв`язку із чим відносини подружжя та сім`ї припинились, але фактично сторони залишаються проживати в одній квартирі.

Мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , участі у витратах на дитину відповідач не приймає.

Вказує, що аліменти в розмірі 5000 грн. забезпечать належний розвиток дитини.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з відповідною індексацією згідно закону, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 24 вересня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь матері дитини - ОСОБА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про стягнення аліментів в розмірі 5000 грн.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суду першої інстанції були надані докази щодо стану здоров`я дитини, а саме: про перебування дитини у вересні 2017 року на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні з діагнозом мононуклеоз; часті захворювання на обструктивні бронхіти. Загальні щомісячні витрати на лікування та особливе харчування становлять близько 5000 грн.

Також вказує, що суд не надав оцінки тим обставинам, що її дохід становить 2983 грн., а також тому, що вона є інвалідом 3 групи довічно.

Твердження відповідача про його мінливий дохід та повне несення ним витрат з житлово-комунальних послуг вважає непідтвердженим.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на недоведеність позовних вимог належними доказами, неповноту відомостей про доходи позивача. Доводи в частині необхідних витрат на лікування дитини вважає безпідставними, оскільки це є підставою для окремого позову про стягнення додаткових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім того, відповідач має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено даними Свідоцтва про народження дитини.

Позивач працює фельдшером інформаційно-аналітичного відділу в Комунальному некомерційному підприємстві "Броварська багатопрофільна клінічна лікарня" Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області, є інвалідом III групи довічно.

Частково задовольняючи позовні вимоги та визначаючи розмір аліментів для потреб дитини, суд першої інстанції керувався Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходив з матеріального становища сторін та стану здоров`я неповнолітньої дитини, та дійшов висновку про стягнення аліментів в розмірі 2000 грн.

Відповідно статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України:

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів 2000 грн., оскільки таких висновків суд дійшов, надавши оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про особливі потреби дитини у зв`язку із частими хворобами відхиляються колегією суддів, оскільки аліменти покликані забезпечити рівень життя дитини, достатній для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Участь батьків у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) унормовано статтею 185 СК України, проте таких вимог у цій справі не заявлено. Зазначене не перешкоджає зверненню позивача в порядку, установленому цивільним процесуальним кодексом, з вимогами про участь батька у додаткових витратах на дитину.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач має невеликий дохід, є інвалідом 3 групи, відхиляються колегією суддів, оскільки самі по собі не дають підстав визначити розмір аліментів на дитини у більшому розмірі, аніж визначено судом першої інстанції. При цьому, матеріали справи не містять доказів про те, що межі фінансові можливості відповідача дозволяють виконувати аліментні зобов`язання у розмірі 5000 грн. (як просить позивач).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова