Справа № 484/5194/19
Провадження № 2/484/263/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Маржиної Т.В.

за участю секретаря судового засідання Мирошниченко Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, ціна позову 99 094 грн. 50 коп.,

за відсутності сторін, їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з наданим позовом /а.с.3/, мотивуючи тим, що з 16.08.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано 24.07.2018 року. За час подружнього життя вони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру набуто на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27.11.2009 року, де покупцем зазначено відповідача і за ним вказана квартира зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вважає, що майно є спільною сумісною власністю подружжя і кожному з них належить по Ѕ частині цього майна, тому просить суд визнати за кожною із сторін право власності на Ѕ частину спірного майна, набутого під час шлюбу. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою суду від 08.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду.

Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів.

Відповідач відзиву на позов не надав.

Судом неодноразово відкладались судові засідання для надання представнику відповідача можливості ознайомитись із матеріалами справи; підготовки відзиву; надання доказів, а також для мирного вирішення спору.

Ухвалою суду від 12.03.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача у розгляді справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.03.2020 року вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , що зареєстроване на праві приватної власності за відповідачем.

Станом на день розгляду справи заяв, клопотань по суті спору сторонами, їх представниками не надано.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки адвокат Ремський Є.В. надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в їх відсутність і задовольнити позов.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача адвокат Вялова І.М. надала заяву про розгляд справи в їх відсутність. Зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що квартира є його особистою власністю, тому що придбана за його власні кошти.

Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони з 16.08.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі /а.с.8/, який розірвано 24.07.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 /а.с.9/.

З інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 6754 від 27.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А. /а.с.10/.

Тобто квартиру, належну відповідачу на праві власності, було придбано під час шлюбу з позивачкою.

Відповідач стверджує, що придбав квартиру за особисті кошти, однак відповідних доказів на підтвердження таких обставин суду не надав.

Згідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція цієї норми свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За змістом ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох з подружжя.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наведених обставин суд визнає, що придбана у шлюбі квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 і частки кожного з подружжя в цьому майні є рівними, а тому суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в силу ст. ст. 60, 70 СК України. Квартиру, набуту сторонами під час шлюбу, слід розділити порівну між ними; за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід визнати право власності на набуте у шлюбі спірне майно, по Ѕ частині за кожним.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 77-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Розділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , та за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 по Ѕ частині за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 (проживаючої по АДРЕСА_3 ) на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 991 (дев`ятсот дев`яносто одну) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 травня 2020 року.

СУДДЯ: