КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 358/156/20

провадження № 22-ц/824/8570/2020

12 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвоката Пищенка Віталія Івановича на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 13 квітня 2020 року складі судді Корбута В.М.,

встановив:

31.01.2020 Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (надалі - АТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 13 квітня 2020 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі представник АТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Пищенко В. І. просить скасувати ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 13 квітня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, що набрав законної сили 02.04.2020, під час дії карантину строки, визначені статтею 185 ЦПК України, а також щодо залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви продовжуються на строк дії такого карантину.

У зв`язку з цим, на виконання ухвали суду від 24 березня 2020 року про залишення позовної заяви без руху, 13.04.2020, з додержанням процесуальних строків позивачем на адресу суду було направлено заяву про усунення недоліків.

Вважає, що судом першої інстанції було проігноровано норми Закону України "«Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, чим порушено право позивача на судовий захист.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до положень ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 24 березня 2020 року позовну заяву АТ "Державний ощадний банк України " до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без руху та надано п`ятиденний строк для усунення недоліків.

Постановляючи ухвалу від 13 квітня 2020 року про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, усунуто не було.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За змістом ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 124 ЦПК України визначено порядок закінчення процесуальних строків, зокрема останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий день закінчується раніше, строк закінчується в моменти закінчення цього часу (частина 5).

В силу ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Із положень ст. 127 ЦПК України слідує, що процесуальні строки можуть бути поновлені або продовжені.

Згідно з п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України (набрав чинності з 2 квітня 2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2020 року №255) у період з 12 березня до 24 квітня 2020 року на усій території України був установлений карантин.

За змістом указаних норм права перебіг процесуального строку, обчисленого днями, починається з наступного дня після відповідної календарної дати та закінчується після спливу останнього дня строку.

Разом із тим, у визначених законом випадках цей строк не може бути меншим, ніж строк дії карантину, тобто на період дії карантину обчислення процесуальних строків зупиняється.

Зазначене правило стосується й обчислення строку на усунення недоліків позовної заяви (частина 2 статті 185 ЦПК України).

Суд першої інстанції встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з часу отримання ним копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.42) позивач отримав копію вказаної ухвали суду 30 березня 2020 року, тобто в період встановлення на території України карантину, який триває і до чого часу.

13 квітня 2020 року позивачем на адресу суду надіслано заяву про усунення недоліків (а.с. 47-79).

З огляду на продовження процесуального строку на строк дії карантину, подавши 13 квітня 2020 року заяву про усунення недоліків позовної заяви, позивач не пропустив строк на її подання.

Не врахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково повернув позовну заяву позивачу до закінчення встановленого ним строку на усунення її недоліків.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому в силу ч. 1 ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвоката Пищенка Віталія Івановича задовольнити.

Ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 13 квітня 2020 року скасувати.

Справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк