Справа № 755/8899/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., перевіривши виконання вимог ст. ст. 27, 28, 30 ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», треті особи: Публічне акціонерне товариство Банк «Траст», Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», треті особи: ПАТ Банк «Траст», Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданих до неї документів, встановлено наступне.

Змістом позовних вимог є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. від 13.03.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 3622, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 13 037,66 грн.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається на особу, яка зверталася за виконавчим написом.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 року винесеній за результатами розгляду справи № 519/77/18.

Відповідно до положень частини 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позивачем позов пред`явлено до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», яке являється стягувачем у виконавчому провадженні № 61901854 з виконання спірного виконавчого напису та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Шевченківського району міста Києва.

Частиною 12 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

З матеріалів позову убачається, що на думку позивача, оскільки місцезнаходження приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. (м. Київ, вул. Ю.Поправки, 6, офіс 31) відноситься до території Дніпровського району міста Києва, тож справа підсудна Дніпровському районному суду м. Києва.

Однак, з таким тлумаченням позивачем норми частини 12 ст. 28 ЦПК України погодитися не можна і на переконання суду, враховуючи положення чинного законодавства, справа не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва, виходячи з наступного.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

За змістом ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», яка має назву «Місце виконання рішення», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу державного/приватного виконавця, а саме з місцем вчинення виконавчих дій щодо конкретного боржника.

Перевіркою відомостей наявних в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень встановлено, що в рамках виконавчого провадження № 61901854 з примусового виконання виконавчого напису № 3622 виданого 13.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. 23 квітня 2020 року прийнято постанову про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення, витрат виконавчого провадження, а також 23 квітня 2020 року прийнято постанову про арешт коштів боржника, відповідно якої накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на рахунках ПАТ «ОТП Банк», АТ «Ощадбанк», АТ «УкрСиббанк», АТ «Альфа Банк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк».

Згідно вимог чинного законодавства України про виконавче провадження, копії відповідного роду постанов про арешт коштів боржника направляються на виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам виконавчого провадження, про що також зазначено у пункті 2 постанови про арешт коштів боржника.

Отже, в даному випадку виконавчі дії з виконання спірного виконавчого напису нотаріуса вчиняються за місцем знаходження вказаних банківських установ шляхом здійснення арешту коштів на рахунках боржника, що знаходяться у цих фінансових установах.

Вивчивши дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що жодна з вказаних у постанові про арешт коштів боржника від 23.04.2020 року банківська установа не знаходиться на території Дніпровського району м. Києва.

Зазначені фінансові установи знаходяться у Голосіївському, Печерському, Подільському та Оболонському районах м. Києва.

В свою чергу позивачем до позовної заяви не додано жодних доказів того, що на території Дніпровського району м. Києва проводяться будь які виконавчі дії в межах виконавчого провадження № 61901854 з примусового виконання виконавчого напису № 3622 від 13.03.2020 року.

До того ж, позивач вказує адресу реєстрації місця свого проживання: АДРЕСА_2 , у постанові про відкриття виконавчого провадження від 23.04.2020 року зазначена адреса проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , яка територіально відноситься до Оболонського району м. Києва.

За змістом Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, будь яких інших виконавчих дій по ВП № 61901854, окрім арешту майна боржника та арешту коштів на рахунках боржника, приватним виконавцем не здійснювалось.

За таких умов відсутні підстави вважати, що місцем виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса є Дніпровський район м. Києва, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів стосовно того, що на території Дніпровського району м. Києва проводяться будь які виконавчі дії в межах виконавчого провадження № 61901854 з примусового виконання виконавчого напису № 3622 виданого 13.03.2020 року, у тому числі доказів працевлаштування, проживання ОСОБА_1 на території Дніпровського району м. Києва або знаходження будь якого майна та/або грошових коштів боржника, у зв`язку з чим мали б проводитися відповідні виконавчі дії за спірним виконавчим написом, згідно положень Закону України «Про виконавче провадження», а отже відсутні підстави для належного визначення підсудності позову Дніпровському районному суду м. Києва.

Також матеріали позовної заяви не містять будь яких відомостей щодо наявності коштів позивача, як боржника по виконавчому провадженню, на рахунках у вищевказаних банківських установах, що дає підстави для висновку передачі справи за належною підсудністю за місцем знаходження відповідача.

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно положень ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладені обставини та зазначені норми чинного законодавства України встановлено, що позовна заява не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва та відноситься до територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва за місцем знаходження відповідача ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» за загальними правилами підсудності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 32, 353-355 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Цивільну справу № 755/8899/20 (провадження № 2/755/4188/20) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», треті особи: Публічне акціонерне товариство Банк «Траст», Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню передати на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно пункту 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя