01.06.2020
Справа № 642/1686/20
Провадження № 4-с/642/17/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря Гнатенко Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові матеріали скарги ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 на дії Турківського районного відділу Державної виконавчої служби у Львівській області Когут Галини Василівни, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшла зазначена скарга, в якій заявник просить визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Турківського районного відділу Державної виконавчої служби у Львівській області Когут Г.В., яка полягає у невчиненні дій по виявленню розміру доходів боржника, а також просить зобов`язати старшого державного виконавця здійснити обчислення розміру аліментів, виходячи з середньої заробітної плати працівника для Львівської області, починаючи з дня прийняття виконавчого провадження, вказуючи, що рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 01.03.2019 ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3 , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчий лист пред`явлено до виконання до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському р-нах м.Харкова ГТУЮ у Харківській обл., на підставі чого з боржника стягувались аліменти у розмірі 2400 грн, відповідно до статистичної середньомісячної заробітної плати по регіону. Після зміни боржником місця проживання, 06.11.2019 виконавче провадження передано до Турківського районного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області. Наразі старшим державним виконавцем ОСОБА_4 здійснюється розрахунок стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, боржник виїжджає на заробітки у ОСОБА_5 , у зв`язку з чим заявник вважає необхідним здійснити державним виконавцем розрахунок заборгованості аліментів з додержанням вимог ст.ст. 194,195 СК України. Проте державним виконавцем не вчиняються дії щодо виявлення місця працевлаштування боржника та його доходів. Також зазначила, що державний виконавець не довела до її відома розрахунок аліментів, що підлягають стягненню. Тому заявник звернулась із вказаною скаргою.

Ухвалою суду від 30.03.2020 скаргу прийнято до розгляду у відкритому судовому засіданні.

09.04.2020 до суду надійшов відзив на скаргу начальника Турківського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), в якому він просить відмовити в задоволенні скарги з тих підстав, що згідно ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець самостійно не розраховує розмір аліментів, а лише стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Крім того, ст. 195 СК України визначено порядок визначення державним виконавцем саме заборгованості за аліментами, якщо боржник не сплачує аліменти добровільно, при цьому, оскільки за боржником ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів відсутня, він добровільно сплачує аліменти в мінімальному розмірі, встановленому в законодавстві на одну дитину відповідного віку, тому вказані положення не застосовуються. Також, для встановлення місця роботи боржника та його доходи, державним виконавцем подано запити до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, згідно відповідей на які ОСОБА_2 не працює, пенсії та інших доходів не отримує, відомостей про отримання боржником будь-яких доходів, в т.ч. за межами України не встановлено. Тому вважає доводи скарги не обгрунтованими.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 з`явилась, підтримала скаргу, та просила задовольнити.

Державний виконавець Когут Г.В. в судове засідання не з`явилась, в.о. начальника Турківського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Жавко М. надав до суду заяву, згідно якої просить розглядати скаргу без участі державного виконавця з врахуванням доводів, викладених у відзиві на скаргу.

Згідно ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 01.03.2019 ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подання заяви до суду з 06.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

По справі № 642/777/19 видано виконавчий лист, який був пред`явлений на примусове виконання до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському р-нах м.Харкова ГТУЮ у Харківській обл. Відкрито виконавче провадження №59417152.

06.11.2019 виконавче провадження №59417152 прийнято Турківським РВ ДВ, у зв`язку із зміною боржником місця проживання, а саме наразі проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.2 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем здійснювались заходи щодо встановлення місця роботи або наявність доходів боржника, а саме, 12.11.2019, 02.04.2020 були надіслані запити до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби.

Згідно отриманих відповідей на запити: відповідь Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України від 12.11.2019, 02.04.2020 про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами та про останнє місце роботи, про осіб-боржників, які отримують пенсії, про джерела отримання доходів, про наявні рахунки боржника, боржник ОСОБА_2 не працює, пенсії та інших доходів не отримує. Відомостей про отримання боржником будь-яких доходів, в т.ч. за межами України не встановлено. (а.с. 66-68).

Також, боржник ОСОБА_2 був запрошений у відділ ДВС, під час чого 26.12.2019 він повідомив, що не працює, доходів не має та зобов`язався повідомити Турківський РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у разі працевлаштування, про що надав відповідну розписку. (а.с.69)

Отже, в цій частині в діях державного виконавця відсутні порушення та бездіяльність щодо не здійснення заходів для встановлення місця роботи та доходів боржника.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, вимога заявника про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Турківського районного відділу Державної виконавчої служби у Львівській області Когут Г.В. щодо не вчинення дій по виявленню розміру доходів боржника задоволенню не підлягає, оскільки судом встановлено, що державний виконавець діяла згідно з вимогами ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень та вживала заходи щодо встановлення доходів боржника, шляхом направлення запитів у відповідні органи, що підтверджується матеріалами справи.

Що стосується вимоги про зобов`язання старшого державного виконавця здійснити обчислення розміру аліментів, (фактично здійснити перерахунок аліментів) виходячи з середньої заробітної плати працівника для Львівської області, починаючи з дати прийняття виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.71 ч.ч.1, 3, 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Таким чином, законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами.

Зі змісту скарги ОСОБА_1 , яка подана до суду в порядку ст. 447 ЦПК України, та заявлених вимог вбачається, що стягувач, як сторона виконавчого провадження, не оспорює право державного виконавця вчиняти дії, направлені на визначення розміру заборгованості за аліментами, але не погоджується з розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, проведеними державним виконавцем. Зокрема, не погоджується з тим, що державний виконавець за основу розрахунку взяла не розмір середньої заробітної плати для місцевості Львівської області, як це визначено ч.2 ст. 195 СК України, а лише мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку та відповідно до нього здійснила розрахунок.

Відповідно до ст.195 ч.3 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Нормою ст.71 ч.8 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аналогічні норми закріплено в п. 4 розділу XVI. Особливості виконання рішень про стягнення аліментів Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказ Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2832/5), де також передбачено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно розрахунку заборгованості від 06.04.2020, складеного державним виконавцем Турківського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Когут Г.В., заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів відсутня. (а.с.38)

Зі змісту скарги та заявлених вимог вбачається, що стягувач не погоджується з розрахунками заборгованості за аліментами, проведеними державним виконавцем, і його висновком про відсутність заборгованості, вказуючи на те, що заборгованість існує.

Так, вбачається, що виник спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Враховуючи вищезазначені вимоги закону та ту обставину, що спір виник щодо розміру заборгованості за аліментами, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

Саме така позиція висловлена Верховним судом в постанові Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі №756/13754/16-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74630110).

Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом в постанові від 30 серпня 2018 року в справі № 2-191/2005, від 04 вересня 2019 року в справі № 399/343/17-ц.

Також, враховуючи, що згідно ст.195 ч.3 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом, останнім встановлено, що у вказаній справі ОСОБА_1 позову про визначення розміру заборгованості по аліментам не пред`являла, таких вимог матеріали справи не містять.

У п. 18 Постанові пленуму ВССУ №4 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК (ст. 451 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду скарги), у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому, суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що державний виконавець має обов`язок провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, а обов`язку проводити перерахунок заборгованості, у випадку незгоди стягувача із розміром такої, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, при цьому, законодавством визначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом.

Таким чином, суд, зобов`язавши посадову особу ВДВС здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за методикою, яка, на думку суду відповідає чинному законодавству, фактично втручається у право і обов`язок виконавця, надані йому законом, самостійно визначати розмір заборгованості за аліментами.

Такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 04.09.2019 у справі № 399/343/17-ц, провадження № 61-15169св18.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

При цьому, в межах даної скарги стягувач не ставить вимогу про визнання незаконними дій виконавця в частині проведення розрахунку заборгованості.

Тому суд приходить до висновку, що оскільки заявник не згідна із розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем, такий спір щодо розміру заборгованості за аліментами підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом, тому вимога скарги ОСОБА_1 в частині зобов`язання старшого державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості з моменту отримання виконавчого провадження, є такою, що не підлягає вирішенню в порядку контролю за виконанням судових рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

З вищенаведених підстав, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 на дії Турківського районного відділу Державної виконавчої служби у Львівській області Когут Галини Василівни - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя : В.Г. Пашнєв