_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/721/13- ц
Провадження № 2/947/1019/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Коваленко О.Б.

За участю - секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

21.01.2013 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно кредитної заборгованості в розмірі 57836,51 гривень, та витрат по оплаті судового збору у розмірі 578,37 гривень.

Представник позивача посилається на те, що 27 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1872-н. Відповідно до умов договору Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 171700,00 гривень, терміном до 27 серпня 2012 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором. На підставі виконавчого напису від 02 березня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Тверською І.В., було звернено стягнення на заставне майно ОСОБА_1 в рахунок часткового погашення заборгованості у розмірі 141470,28 гривень.

Оскільки кредитний договір не було розірвано, а вчинення виконавчого напису не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитом, то з моменту вчинення виконавчого напису, відповідно до п.п.1.5.1.1. кредитного договору, було нараховані відсотки та пеню, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 28.12.2012 року складає 57836,51 гривень, яка складається з: прострочені проценти за користуванням кредитом за період з 07.09.2011 року по 28.12.2012 року у розмірі 23849,52 гривень; пеня по кредиту за період з 18.04.2011 року по 28.12.2012 року у розмірі 33986,99 гривень.

22.01.2014 року заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість: по виплаті договору кредиту №1872-н від 27 серпня 2007 року у розмірі 57836,51 гривень, яка складається з: прострочені проценти за користуванням кредитом за період з 07.09.2011 року по 28.12.2012 року у розмірі 23849,52 гривень; пеня по кредиту за період з 18.04.2011 року по 28.12.2012 року у розмірі 33986,99 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» витрати по оплаті судового збору у розмірі 289,19 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» витрати по оплаті судового збору у розмірі 289,19 гривень.

26.11.2019 року ухвалою Київського районного суду м.Одеси заяву про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 22.01.2014 року у цивільній справі №520/721/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Скасовано рішення Київського районного суду міста Одеси від 22.01.2014 року у цивільній справі №520/721/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

Представник позивача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача Найко М.М. у судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 27 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1872-н. Відповідно до умов договору Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 171700,00 гривень, терміном до 27 серпня 2012 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 27 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором.

На підставі виконавчого напису від 02 березня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Тверською І.В. було звернено стягнення на заставне майно ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 141470,28 гривень.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2, ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішенням.

27.08.2007 року між АТ «Державний Ощадний Банк Україна » і ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошових коштів на суму 171 700 грн.

За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредиту встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Як видно зі змісту кредитного договору, сторони встановили строк дії договору повернення кредитних коштів включно по 27.08.2012 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено розділом 2 кредитного договору (а.с.9).

За таких обставин 02.03.2012 року Банк скористався своїм правом на дострокове погашення кредиту шляхом звернення стягнення на заставне майно. Згідно з висновком Великої Палати ВС від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 Банк втрачає право на нарахування відсотків після направлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, (аналогічні висновки ВП ВС містяться у постановах від 04.07.2018 року і від 31.10.2018 року).

Також, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тут слід наголосити, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Окремо слід зауважити, що також Верховний суд України прийшов до висновку, що у разі якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

На підставі викладеного можна зробити наступний висновок: якщо клієнт впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі по кредитному договору (але до закінчення строку кредитного договору), це не дає можливості застосувати судом за його заявою строки позовної давності. Такі строки можуть застосовуватися щодо кожного окремого траншу, який клієнт не здійснив.

За таких обставин щодо вимог Банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом необхідно зауважити, що термін дії договору кредиту сплив 27.08.2012 року, відповідно строк позовної давності закінчився 28.08.2015 року.

За таких обставин, позовні вимоги є безпідставними й недоведеними, та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1872-н від 27 серпня 2007 року, а саме прострочених процентів за користування кредитом за період з 07.09.2011 по 28.12.2012 р. в сумі 23849,52 грн., пені по кредиту за період з 18.04.2011 по 28.12.2012 р. в сумі 33986,99 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Київського районного суду м. Одеси протягом 30 днів з дати складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду буду складено у строк до 11.06.2020 р. включно.

Суддя Коваленко О. Б.