Справа № 755/1162/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Яровенко Н.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів, суд,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на її користь 72 044,43 гривень, в тому числі 43 830 гривень боргу, 22486,51 гривень інфляційних нарахувань, 5 729,92 гривень 3% річних.

Мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі замовлення № 164 від 19 травня 2015 року ОСОБА_1 було придбано у ФОП ОСОБА_2 меблі - три дитячі ліжка Атьіегсіат визначеного розміру загальною вартістю 43 830 грн. Згідно товарного чеку б/н від 19 травня 2015 року позивачкою було сплачено завдаток за товар в сумі 22 000, грн. та згідно товарного чеку б/н від 03 липня 2015 року було сплачено залишок суми в розмірі 21 830 грн. В липні 2015 року товар був поставлений позивачці. В зв`язку з тим, що товар не підійшов позивачу по якості та розміру 25.08.2015 року товар був повернутий відповідачу і а добровільно ним прийнятий. 02.09.2015 року позивачкою на адресу відповідача надіслано письмову претензію про повернення сплачених на підставі замовлення грошових коштів в сумі 43 830 грн. Листом-повідомленням від 25.09.2015 року відповідачем відхилено претензію позивачки. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі замовлення № 164 про придбання меблів ліжок Amsterdam в кількості трьох штук загальною вартістю 43 830,00 грн. та згідно товарного чеку б/н від 19.05.2015 року ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 сплачено завдаток за замовлений товар у сумі 22 000,00 грн. та згідно товарного чеку б/н від 03.07.2015 року сплачено залишок суми в розмірі 21 830,00 грн.

02.09.2015 року ОСОБА_1 на адресу ФОП ОСОБА_2 надіслано письмову претензію про повернення сплачених на підставі замовлення № 164 від 19.05.2015 року грошових коштів в сумі 43 830,00 грн., у зв`язку із невиконанням ФОП ОСОБА_2 умов договору купівлі-продажу меблів в частині передачі покупцю ОСОБА_1 товару належної якості.

Листом-повідомленням від 25.09.2015 року ФОП ОСОБА_2 відхилено письмову претензію ОСОБА_1 про повернення сплачених нею коштів за придбаний товар, вказуючи на те, що товар належної якості та комплектації було поставлено покупцю ОСОБА_1 03.07.2015 року, у останньої не було претензій щодо форми, вигляду, якості та комплектації придбаного товару, про що свідчить повна оплата його вартості. Разом з тим, 22.08.2015 року ОСОБА_1 було повідомлено про намір повернути товар, який 25.08.2015 року було прийнято ФОП ОСОБА_2 із усною умовою його подальшої реалізації та повернення ОСОБА_1 50% вартості оплати товару.

14.03.2016 року ФОП ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 надіслано письмове повідомлення про готовність ФОП ОСОБА_2 сплатити на банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 21 915,00 грн., що становить 50% від суми, сплаченої ОСОБА_1 згідно замовлення № 164 від 19.05.2015 року.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до положення статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов`язання продавців, виготівників, виконавців

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.

Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем.

Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж.

При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Таким чином, вирішуючи справи про захист прав споживачів при придбанні ними товару належної якості, слід мати на увазі, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.

Така вимога покупця про обмін або повернення товару підлягає задоволенню протягом 14 днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем і якщо товар не використовувався, збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики та наявний розрахунковий документ. Якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару.

В розрізі ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» судом встановлено, що ОСОБА_1 під час отримання товару не було вказано про наявність претензій щодо неналежної якості товару, а саме дитячих ліжечок та будь-яких претензій остання не мала. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що товар був доставлений 03 липня 2015 року та цього ж дня позивачем було сплачено залишок коштів за товар в розмірі 21 830,00 гривень, що свідчить про те, що даний товар задовольнив позивачку за габаритами та якістю.

Також, матеріалами справи та судами апеляційної та касаційної інстанції було встановлено, що позивач протягом 14 днів з дня придбання товару не зверталася до продавця, а саме ФОП ОСОБА_2 , із вимогами щодо обміну придбаної нею дитячих ліжечок Amsterdam в кількості трьох штук чи вимогами щодо розірвання договору та повернення коштів саме щодо цього товару, а лише 22 серпня 2015 року позивач повідомила відповідача про намір повернути товар, який 25 серпня 2015 року був прийнятий ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, підстави, які передбачені ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо розірвання договору повернення коштів у розмірі вартості повернутого товару - відсутні.

Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства та законодавства про захист прав споживачів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів у зв`язку з тим, що позивач звертаючи з даним позовом не надала будь-яких доказів, що в день доставки та монтажу ліжок, позивач висловлював зауваження з приводу їх якості. При цьому, повертаючи придбаний товар, позивач не ставила питання щодо проведення експертизи з метою виявлення недоліків товару, однак 25 серпня 2015 року, через 52 календарні дні, товар був повернутий відповідачу у зв`язку із тим, що останній не підійшов позивачу по якості та розміру.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за продукцію неналежної якості задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 626, 629, 638, 651 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-9 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 64, 88, 131, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за продукцію неналежної якості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 червня 2020 року.

Суддя Н.О. Яровенко