КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5961/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували в шлюбі до 09 грудня 2005 року.

Від шлюбу мають спільну дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з позивачем та знаходиться на повному утриманні останньої.

Відповідач сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття.

З 01 жовтня 2018 року син сторін є студентом університету імені Лазарського у м. Варшава, Польща.

Заробітна плата позивача становить 26 000 грн., при цьому позивачу необхідно допомагати батькам, оскільки мати знаходиться на пенсії, а у батька був інсульт.

Разом з тим, спільний син сторін не працює, навчається на платній основі за денною формою навчання, додаткового джерела доходу, як і позивач, не має та потребує матеріальної допомоги.

Відповідач є працездатним, зареєстрований як фізична особа-підприємець та має можливість надавати матеріальну допомогу спільній дитині, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Просила суд, стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 9472 грн. щомісячно, на період навчання дитини у вищому навчальному закладі, до досягнення 23 років та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що судом не враховано його матеріальне становище. Зазначає, що на даний час він зареєстрований як фізична особа-підприємець, а саме продає та ремонтує мобільні телефони. Його доходи складають 70000-80000 грн. на рік, що підтверджується довідкою з ГУ ДФС у Вінницькій області.

Жодного іншого доходу крім вищезазначеного у нього немає.

Також судом не враховано, що у нього ще є дочка від другого шлюбу - ОСОБА_4 , яка також знаходиться на його утриманні.

Зазначає, що ухваленням оскаржуваного рішення суд поставив його у важке матеріальне становище.

Просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов частково, а саме стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 який продовжує навчання у розмірі 1 000 грн. на період навчання у Вищому навчальному закладі імені Лазарського.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано Відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції м. Харкова 09 грудня 2005 року.

Від шлюбу сторони мають дитину: повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З письмового перекладу Рішення №43612/2018 від 02 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 прийнято на стаціонарне навчання до вищого навчального закладу імені Лазарського (Варшава, Республіка Польща).

Відповідно до письмового перекладу тексту Угоди про умови сплати за навчання та освітні послуги від 15 грудня 2018 року, укладеного між ВНЗ імені Лазарського та ОСОБА_3 , вартість навчання за один навчальний семестр навчального року, визначена у розмірі 12600 польських злотих, що становить 94 500 грн. відповідно до середнього курсу польського злотого до української гривні. Оплата за семестр навчання становить 6300 польських злотих, що еквівалентно 47 250 грн.

Відповідно до Договору оренди житлового приміщення від 01 березня 2018 року укладеного між ТОВ «Ад Лібертатем 1» та ОСОБА_3 , останній сплачує вартість проживання в гуртожитку у розмірі 1170 польських злотих за 1 місяць, що становить 8775 грн.

Відповідач отримує постійний дохід у розмірі 70 000-80 000 грн. на рік, шляхом здійснення підприємницької діяльності.

Крім цього, з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у власності у відповідача знаходиться 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 2 га. з кадастровим номером :01:000:0611, яка розташована на території Могилів-Подільського району Вінницької області.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, та стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 9 472 грн, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син сторін продовжує навчання, форма навчання денна, не працює. Позивач самостійно не має можливості забезпечити достатній матеріальний рівень спільного з відповідачем сина. Протилежного відповідачем не доведено.

З висновками суду першої інстанції, про те що батьки зобов`язані утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення ним двадцяти трьох років, погоджується і колегія суддів, оскільки вони узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ч. 1-2 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Суди при вирішенні спорів також враховують приховані доходи платника аліментів при визначенні їх розміру і це має відбуватися шляхом врахування витрат, здійснених платником аліментів. Саме за цим показником має визначатися розмір аліментів. Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично, а до уваги належить брати рівень життя платника аліментів, який слід оцінювати непрямими методами (зокрема, за його витратами та наявністю певного майна).

Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів. Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу, але також враховувати фінансування витрат такого з батьків, наявність у нього рухомого і нерухомого майна, його можливість надавати утримання дитині.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з визначеним судом першої інстанції розміром стягуваних з відповідача аліментів виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що вартість навчання ОСОБА_3 в Університеті Лазарського за рік становить 94 500 грн., що підтверджується Угодою про умови та сплати за навчання та освітні послуги в Університеті Лазарського.

Вартість проживання у гуртожитку становить 78 975 грн. за 9 місяців навчання, що підтверджується Договором оренди житлового приміщення.

Вартість річного медичного страхування становить 1 850 грн., що підтверджується Договором страхування подорожуючих за кордон №ЕМВ. НОМЕР_1 , укладений з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Разом з тим, належними та допустимими доказами не підтверджена вартість харчування та вартість одягу, на які посилається позивач.

Таким чином, належними та допустимими доказами, підтверджена необхідність витрат на навчання сина сторін, ОСОБА_3 у розмірі 175 325 грн. на рік, тобто 14 610,40 грн. на місяць.

Оскільки батьки зобов`язані спільно утримувати своїх дітей, то з відповідача підлягає до стягнення 50% вищезазначеної суми, що становить 7 305,20 грн. щомісячно на період навчання дитини у Вищому навчальному закладі імені Лазарського, але не довше ніж до досягнення дитиною 23 років.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. з огляду на наступне.

У відповідності до частин 1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем надано договір про надання правової допомоги, додаток до Договору про надання правової допомоги, квитанцію про оплату витрат за договором про надання правової допомоги, ордери на надання правової допомоги, копії свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.89-95).

Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції вважає понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. співмірними з складністю справи, виконаними адвокатами роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, а також значенням справи для сторони.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

З урахуванням вищенаведеного, суд обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у вищезазначеному розмірі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року підлягає зміні в частині визначеного судом розміру стягуваних аліментів. В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року змінити в частині визначеного судом розміру стягуваних аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання ОСОБА_3 аліменти у розмірі 7 305,20 грн. щомісячно на період навчання дитини у Вищому навчальному закладі імені Лазарського, але не довше ніж до досягнення дитиною 23 років.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба