Ухвала

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 520/19097/19

провадження № 61-5065св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про залишення його позову без розгляду.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на неї.

При цьому, ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву про вжиття заходів забезпечення позову, при розгляді якої Одеський апеляційний суд своєю ухвалою від 02 січня 2020 року наклав арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з трьох житлових кімнат загальною площею 58,2 кв. м, житловою площею 40,6 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_2

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року залишено без змін.

Скасовано арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з трьох житлових кімнат загальною площею 58,2 кв. м, житловою площею 40,6 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , який накладено ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 січня 2020 року.

У касаційній скарзі, поданій 10 березня 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції в частині скасування арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 .

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що скасування накладеного ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 січня 2020 року арешту на квартиру судом апеляційної інстанції здійснено безпідставно.

Справа у суді касаційної інстанції переглядається в частині щодо вирішення питання про скасування апеляційним судом заходів забезпечення позову, а в іншій частині не переглядається відповідно до вимог статті 400 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

04 травня 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю з огляду на таке.

Однією із основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи (частини перша, друга статті 149 ЦПК України).

Статтею 158 ЦПК України врегульовано порядок вирішення питання щодо скасування заходів забезпечення позову.

Системний аналіз змісту статті 158 ЦПК України дозволяє дійти висновку про те, що за наслідками скасування заходів забезпечення позову суд має постановити ухвалу.

Натомість, Одеський апеляційний суд 05 лютого 2020 року прийняв постанову, в якій, крім іншого, вирішив питання і щодо скасування заходів забезпечення позову.

При таких обставинах, приймаючи до уваги суть оскаржуваного рішення, до правовідносин щодо можливості касаційного оскарження вказаного судового рішення у частині скасування апеляційним судом раніше застосованих ним заходів забезпечення позову застосовуються цивільні процесуальні норми, які встановлюють порядок такого оскарження саме до ухвал судів апеляційної інстанції.

Необхідно зазначити, що за правилами пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Отже, зміст частини першої статті 389 ЦПК України свідчить про те, що оскарження ухвал суду апеляційної інстанції щодо скасування заходів забезпечення позову у касаційному порядку не передбачено.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services

v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю, оскільки судове рішення Одеського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року в частині скасування заходів забезпечення позову оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року в частині скасування заходів забезпечення позову закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун