Справа № 654/3446/19
Провадження №2/654/277/2020
У Х В А Л А

про зупинення провадження у справі

15 червня 2020 року м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Ширінської О.Х.,

за участі секретаря Синевид І.І.,

представника позивача Ракової Н.В.,

представника третьої особи Лагоди А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гола Пристань Херсонської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова фірма «Югагросервіс» до Чорноморської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, -

у с т а н о в и в:

ТОВ АПФ «Югагросервіс» звернулося із вище вказаним позовом до Чорноморської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення.

Позивач, який діє через свого представника ОСОБА_2 , у своїх позовних вимогах просить визнати протиправним та скасувати рішення Чорноморської сільської ради Голопристанського району Херсонської області № 366 від 23.04.2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 на території Чорноморської сільської ради та скасувати запис про право власності винесеного на підставі цього рішення

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ АПФ «Югагросервіс» є сільгоспвиробником, основною діяльністю якого є вирощування зернових. Для реалізації сфери своєї діяльності підприємство орендує сільськогосподарські землі приватної власності. В порушення прав підприємства, Чорноморська сільська рада Голопристанського району Херсонської області, передала частину земельної ділянки, яка перебуває в оренді підприємства з 2000 року, гр. ОСОБА_1 . Саме ця земельна ділянка знаходиться в єдиному масиві орендованої підприємством земельної ділянки, яка фактично належала померлій особі ОСОБА_3 , з якою було укладено договір оренди земельної частки (паю). ОСОБА_3 не мала спадкоємців, ОСОБА_1 також не є спадкоємцем після її смерті..

Згідно Закон України «Про оренду землі» та умов договору в разі закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не звернулась з вимогою про його розірвання, договір автоматично пролонгується. Отже, договір оренди на земельну частку (пай), укладений з ОСОБА_3 у 2000 році по сертифікату, строком на 5 років (до 01.04.2005 р.), на сьогоднішній день є дійсним.

Позивач використовує земельну ділянку для вирощування зернових планує свою господарську діяльність, нараховує орендну плату, сплачує встановлений державою податки за користування земельною ділянкою.

У 2005 році земельній ділянці, яка належала за життя ОСОБА_3 по сертифікату № НОМЕР_1 , Розпорядженням голови Голопристанської районної державної адміністрації № 496 від 20.12.2005 року було присвоєно кадастровий номер :10:024:0007, тобто земельну ділянку виділено в натурі. При передачі гр.. ОСОБА_1 земельної ділянки, що належала ОСОБА_3 , їй було присвоєно новий кадастровий номер :05:001:0530.

Пунктом 4 Розпорядження голови Голопристанської районної державної адміністрації № 460 від 30.11.2005 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю громадянам - власникам сертифікатів», передано у власність земельні ділянки, виділені в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорноморської сільської ради громадянам-власникам земельних паїв у розмірах згідно списку, що додавався, в тому числі і земельній ділянці, що належала ОСОБА_3 .

Представник відповідача 1 Чорноморської сільської ради Голопристанського району Херсонської області в судове засіданні не з`явився, відзив до суду не надавав.

Представник відповідача 2 Головного управління Держгеокадастру у своєму відзиві на позов та третя особа разом із своїм представником заперечували щодо задоволення заявлених вимог.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вивчивши діюче законодавство та судову практику із даного питання, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач 28.03.2000 р. уклав договір оренди з ОСОБА_3 на земельну частку (пай), розміром 8, 15 умовних кадастрових гектара згідно сертифікату НОМЕР_2 . Строк дії договору 5 років. Договір зареєстровано Чорноморською сільською радою у книзі запису реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) № 80 від 15.07.2000 року

На підставі розпорядження голови Голопристанської районної державної адміністрації від 30.11.2005 р. № 460 ОСОБА_3 отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 6, 56 га на території Чорноморської сільської ради Голопристанського району Херсонської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :10:024:0007.

Частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України) встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із частиною першою статті 93 Земельного кодексу України ( далі -ЗК України), статтею 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Велика Палата Верховного суду у своїй ухвалі від 15.04.2020 р. по справі № 233/3676/19 (провадження №№ 14-65 цс 20) зазначила, що перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 , третя особа Виконавчий комітет Дружківської міської ради Донецької області про переукладення договору та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» про припинення договору оренди земельної частки (паю) шляхом його розірвання дійшла до наступних висновків.

У справі, яка переглядається, встановлено, що позивач уклав договір оренди з ОСОБА_1 , як з власником сертифікату на право на земельну частку (пай). Вказаний сертифікат вважався правовстановлюючим документом при реалізації ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та був дійсним до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки та отримання ОСОБА_1 державного акту на право власності на землю, що відповідає пункту 17 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, визначено, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 (з відповідними змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту на право приватної власності на землю зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акту на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв`язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється.

Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК України про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акту на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Виходячи з наведених норм та враховуючи те, що з часу отримання ОСОБА_1 вказаного державного акту на право приватної власності на землю він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, що укладений між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1, слід вважати припиненим.

При цьому зміст пункту 2.3 укладеного між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 договору оренди земельної частки (паю) щодо переукладання договору у разі виділення земельної ділянки в натурі не може бути розцінений як примус для власника земельної ділянки і передбачає право, а не обов`язок на переукладення договору оренди.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 27 березня 2007 року у справі № 6-7167св06, яку врахував апеляційний суд при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

При цьому з таким правовим висновком неодноразово погоджувався й Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду та враховував у своїх постановах: від 11 листопада 2018 року у справі № 484/301/18-ц, від 14 серпня 2019 року у справі № 484/4135/18-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 233/4198/18-ц, від 11 листопада 2019 року у справі № 484/4067/18-ц та інші.

Разом з тим, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, подаючи заперечення на апеляційну скаргу та касаційну скаргу, ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» посилалося на правові висновки, зроблені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, які викладені у постановах від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 та від 22 травня 2019 року у справі № 904/3558/18, згідно з якими оформлення державного акту на право власності на землю дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладанню. Припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладання відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених статтею 31 Закону України «Про оренду землі».

З огляду на зазначене, ОСОБА_4 та Верховного Суду дійшла висновку про обґрунтованість підстав передачі цієї справи на її розгляд відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України та приймає цю справу до розгляду.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, строк, на який зупиняється провадження у справі на підставі пункту 10 частини першої ст. 252 ЦПК України - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З огляду на вище наведене, суд вважає за доцільне зупинити провадження у даній справі до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Керуючись п. 10 ч. 1 ст. 252, п. 14 ч. 1 ст. 253, ст. 259, ст. 260, ст. 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова фірма «Югагросервіс» до Чорноморської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення зупинити, до закінчення перегляду в касаційному порядку у подібних правовідносинах Великою Палатою Верховного Суду по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 , третя особа Виконавчий комітет Дружківської міської ради Донецької області про переукладення договору та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» про припинення договору оренди земельної частки (паю) шляхом його розірвання (№ 233/3676/19 (провадження № 14-65 цс 20).

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Херсонського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту проголошення ухвали, через Голопристанський районний суд.

Суддя: О.Х. Ширінська