Справа № 405/3181/20
Провадження №2/405/431/20
У Х В А Л А

01 червня 2020 року Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Іванова Л.А., при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Міської ради міста Кропивницького до ОСОБА_1 про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт будівництва, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Міської ради міста Кропивницького в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда, з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить зобов`язати відповідача знести самочинно збудований об`єкт будівництва, а саме гараж за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши вказану позовну заяву та додані до неї матеріали в порядку вирішення питання про відкриття провадження у справі, вважаю, що у відкритті провадження у справі за даним позовом слід відмовити, з наступних підстав.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, територіальності та спеціалізації який визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За загальним правилом, передбаченим пунктом 1 частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Поряд з цим, відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до роз`яснень, наданих судам у п. 3 Постанови пленуму ВАСУ від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Суд, вирішуючи питання про віднесення норм до публічного права, а спору до публічно-правового, враховує загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суд звертає увагу також на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну (управлінську) функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Згідно з частиною першою статті 9 вказаного Закону будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011 року.

Управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється, зокрема, шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації (пункт 6 частини першої статті 7 Закону № 3038-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Отже, здійснення повноважними органами вказаного контролю у сфері містобудівної діяльності є управлінською діяльністю.

За змістом частини першої статті 6 Закону № 3038-VI управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється, зокрема, органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (абзац другий частини третьої статті 6 Закону № 3038-VI).

За змістом частини четвертої статті 41 Закону № 3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю мають право проводити перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, під час якої складати відповідні акти та надавати обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень, виявлених у результаті перевірки.

Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, такий контроль здійснюється з дотриманням, зокрема, вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції (підпункт 1), та інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об`єкта будівництва (підпункт 3).

У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням (частина перша статті 38 Закону № 3038-VI).

З огляду на вказане слід зауважити, що, звертаючись до суду з позовом про знесення об`єкта самочинного будівництва і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб`єкт владних повноважень діє з метою захисту не своїх приватних прав та інтересів, а прав та інтересів територіальної громади або інших осіб від можливих порушень їхніх прав, а також з метою запобігти можливим суспільно значимим несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил.

Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Міської ради міста Кропивницького, звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідача знести самочинно збудований останнім об`єкт будівництва гараж за адресою: АДРЕСА_1 , мотивував позов, зокрема, тим, що за результатами проведеної ним (позивачем) позапланової перевірки, якою встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , виконав роботи з будівництва гаража в дворі загального користування без отримання дозвільних документів на будівництво, на підставі чого відповідачу винесено припис №69 від 04.12.2018 року та останній не виконав вимоги припису від 04 грудня 2018 року № 69 про усунення порушень вимог містобудівного законодавства, яким його зобов`язано усунути порушення шляхом знесення гаражу по АДРЕСА_1 у строк до 04.02.2019 року, що в даному випадку і стало підставою для звернення позивача до суду про знесення самочинно збудованого об`єкту.

Тим самим, у даному випадку, УДАБК Міської ради міста Кропивницького діє лише як адміністративний орган, так як метою звернення з позовом є приведення земельної ділянки у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм, спрямованих на захист суспільних інтересів.

При цьому, також відзначається, що повноваження зі здійснення контролю у сфері містобудівної діяльності передбачають не лише виявлення факту правопорушення, притягнення винуватої особи до юридичної відповідальності, але також припинення цього правопорушення й усунення його негативних наслідків, зокрема, на виконання владного управлінського припису.

Відтак, конкретні публічні правовідносини не завершуються фіксацією факту адміністративного правопорушення та притягненням винуватої особи до юридичної відповідальності, а продовжують існувати до моменту припинення правопорушення, усунення його негативних наслідків, виконання владного припису або визнання його незаконним і скасування.

Оскільки відповідач добровільно не виконав припис, винесений позивачем, та не усунув допущених порушень, УДАБК Міської ради міста Кропивницького як суб`єкт владних повноважень на виконання управлінських функцій з контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт звернувся до суду з позовом про знесення самочинного будівництва.

З огляду на вищевикладене та враховуючи суб`єктний склад учасників справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, враховуючи також наявність між сторонами правовідносин публічно-правового характеру, суд вважає, що позов позивача УДАБК Міської ради міста Кропивницького не підлягає розгляду у судах у порядку цивільного судочинства, оскільки його змістом є публічно-правовий спір між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, який регулює у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції, щодо виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту містобудування (гаражу). Розгляд такого спору належить до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що позовна заява Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Міської ради міста Кропивницького до ОСОБА_1 про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт будівництва не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, на підставі чого, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження по цивільній справі за даним позовом слід відмовити.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись п.1 ч.1 ст.186, ст.ст.258, 260, 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі № 405/3181/20 за позовом Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Міської ради міста Кропивницького до ОСОБА_1 про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт будівництва.

Надіслати позивачу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Міської ради міста Кропивницького ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з доданими до неї позовними матеріалами.

Копію позовної заяви залишити у справі.

Роз`яснити позивачу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Міської ради міста Кропивницького, що розгляд справи за його (позивача) позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт будівництва віднесено до юрисдикції адміністративного суду, яким, за правилами предметної юрисдикції адміністративних судів є Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена через Ленінський районний суд м. Кіровограда до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова