Справа № 755/3657/20
"26" травня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.
при секретарі Сіренко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про стягнення судових витрат на правову допомогу по цивільній справі № 755/3657/20 за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проца Віктора Степановича, заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,-
07 травня 2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про стягнення судових витрат на правову допомогу по цивільній праві № 755 /3657/20 за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проца Віктора Степановича, заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.
Відповідно заявлених вимог представник скаржника просить стягнути з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві на користь ОСОБА_2 шляхом списання коштів з відповідного рахунку на сплату витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. (а.с. 219-220).
В судове засідання по розгляду заяви з`явилася представник скаржника ОСОБА_2.ОСОБА_4
Державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. та заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду заяви, про причини неявки суд не повідомлено.
Згідно частини 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Вислухавши представника скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_4. , яка підтримала подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з наступного.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2020 року задоволено вимоги скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проца В.С., заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії (а.с. 214-218).
Розподіл витрат на правову допомогу не проводився, ухвалою суду від 06.05.2020 року по розгляду даного питання було призначено судове засідання на 26.05.2020 року у зв`язку з тим, що до початку розгляду справи представником скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_4. було подано письмову заяву про намір подати протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення суду докази сплати витрат на правничу допомогу пов`язану із розглядом скарги.
Відповідно положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Із матеріалів справи убачається, що інтереси скаржника ОСОБА_2 під час розгляду справи представляла адвокат ОСОБА_4, згідно ордера серії КС № 687694 (а.с. 38 зв.), якою від імені заявника подавалася скарга на бездіяльність державного виконавця від 28.02.2020 року, також 18.03.2020 року подавалась заява про відкладення розгляду справи та повторне витребування матеріалів виконавчого провадження (а.с. 44). Судове засідання по розгляду скарги 06.05.2020 року проводилось за відсутності учасників справи.
Між ОСОБА_2 та ТОВ «Україна-5000» було укладено Договір № 35 про надання правової допомоги від 17.12.2018 року.
Відповідно до п. 5.1 Договору, детальний перелік послуг, а також розмір (без ПДВ) та порядок оплати Замовником Виконавцю гонорару та фактичних витрат пов`язаних із виконанням даного Договору, окремо обумовлюється сторонами та може визначатися додатковою (ми) угодою (ми) до даного Договору.
28 лютого 2020 року між ТОВ «Україна-5000» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 3 до Договору № 35 від 17.12.2018 року.
Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 3 від 28.02.2020 року, вартість послуг з надання правової допомоги згідно Договору № 35 від 17.12.2018 року щодо консультацій з підготовки документів, складання скарги про визнання дій державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) щодо бездіяльності по аліментах та представництві інтересів заявника у цій справі в суді становить десять тисяч гривень (а.с. 221).
Згідно квитанції № 7253 від 06.05.2020 року, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Україна-5000» сплачено грошові кошти у розмірі 10 000 грн. (а.с. 223).
Як убачається зі змісту вищевказаної квитанції, призначенням платежу є «Про надання правової допомоги за договором від 17.12.2018 року у справі № 755/3657/20».
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215-15.
Також у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду .
З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися адвокатом та полягають у тому, що адвокат надавала консультацію щодо порядку судового захисту від бездіяльності державного виконавця та нескладення довідки-розрахунку заборгованості по аліментах в межах ВП № 56999324 протягом 1 години та складення скарги протягом 4 годин (а.с. 222).
З огляду на складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи (надання консультації та складення скарги), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу до розміру 5 000 грн.
Враховуючи вищевикладене заява представника скаржника ОСОБА_2 . ОСОБА_4 про стягнення судових витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 15, 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України,-
п о с т а н о в и в:
Заяву представника скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про стягнення судових витрат на правову допомогу по цивільній справі № 755/3657/20 за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проца Віктора Степановича, заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Стягнути з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ятьтисяч) грн.
В іншій частині заявлених вимог відмовити.
Додаткова ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Відповідно пункту 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст ухвали складено 01 червня 2020 року.
Суддя Л.М.Виниченко