КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 761/21446/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7250/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

23 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Макаровій К.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ірина Леонтіївна, приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Чижик Андрій Павлович, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування запису про реєстрацію права власності, відновлення реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С ТА Н О В И В :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Чижик А.П., про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування запису про реєстрацію права власності, відновлення реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

16 березня 2020 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Позивач просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ., загальною площею 145,70 кв.м., житловою площею 48,50 кв.м. та заборони відповідачу вчиняти дії щодо відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 ., загальною площею 145,70 кв.м., житловою площею 48,50 кв.м.

В обґрунтування заяви зазначає, що 21 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Правекс-Банк» укладено Договір про відкриття кредитної лінії №661-001/08Ф, за умовами якого Банк надав позивачу кредитну лінію в національній валюті з лімітом кредитування 6176150 грн. для споживчих цілей, строком користування до 21 березня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між позивачем та ПАТ КБ «Правекс-Банк» 21 березня 2008 року укладено договір іпотеки №661-001/08Ф, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 145,70 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте позивач не мала змоги належним чином виконувати умови кредитного договору, у зв`язку з чим Банк звернувся до суду з позовом .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2012 року у справі №2-5541/11 квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 145,70 кв.м., житловою 48,50 кв.м. , що належить на праві власності ОСОБА_3 , шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ«Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 30 березня 2012 року, а саме з ПАТ КБ«Правекс-Банк» на ТОВ«Фінансова компанія «Авістар».

23 січня 2018 року квартиру за адресою АДРЕСА_3 , було оцінено експертом, а 26 лютого 2018 року ТОВ «ФК «Авістар» надало згоду на реалізацію майна на електронних торгах(аукціоні), проте позивач зазначає, що була позбавлена можливості оскаржити електронні торги, оскільки не була повідомлена про них.

23 листопада 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду відхилено скаргу ТОВ «ФК «Авістар» на бездіяльність Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Дякон Н.М. та постановою Київського апеляційного суду від 28 березня 2019 року залишено вказану ухвалу без змін.

Проте, позивачу стало відомо, що відповідач оголосив аукціон з реалізації спірної квартири, яка є предметом позову, у зв`язку з чим зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 17 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено частково.

Накладеноарешт на нерухоме майно - квартиру за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 145,70 кв.м., житловою площею 48,50 кв.м.

Суд першої інстанції в обґрунтування постановленої ухвали зазначає, що на підставі ст.ст. 149, 150 ЦПК України та враховуючи обставини справи , характер правовідносин та предмет позову, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду в справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Луцько Р.М. в інтересах ТОВ «ФК «Авістар» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не дотримано вимог чинного законодавства та неповно з`ясовано обставини.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що заявником не надано доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову.

Скаржник вказує, що ТОВ «ФК «Авістар» набуло у власність вище вказане майно в порядку договорів забезпечення, а саме в рахунок боргу, який винник внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх фінансових зобов`язань за кредитним договором.

Разом з тим, підставою для реєстрації за ТОВ «ФК «Авістар» права власності на нерухоме майно є Договір іпотеки від 21 березня 2008 року, протокол проведення електронних торгів від 10 вересня 2018 року №356680, акт приватного виконавця Чижика А.П. від 18 вересня 2018 року та свідоцтво приватного нотаріуса КМНО Шевченко І.Л. від 2 жовтня 2018 року, а відтак, на думку скаржника, з постановленням оскаржуваної ухвали, з`явились перешкоди в законному користуванні власником своїм майном.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Авістар» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року та у відповідності до вимог ст. 360 ЦПК України встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом позову є визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 145,70 кв.м., житловою площею 48,50 кв.м., скасування запису про реєстрацію права власності, відновлення реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру і, як наслідок, заборони ТОВ «ФК «Авістар» вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 145,70 кв.м., при цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки предметом спору є визнання договору дарування квартири недійсним, та на думку суду існує ризик, що відповідач в подальшому можуе здійснити будь-яким чином відчуження квартири, що унеможливить виконання рішення суду.

Враховуючи, що предметом спору є, зокрема, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на вказану квартиру, яке належить на праві власності ТОВ «ФК «Авістар», є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

При цьому, на думку апеляційного суду, такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти дії щодо відчуження майна, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ТОВ «ФК «Авістар», оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії по відчуженню квартири.

Також, не заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що матеріали справи не містять доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Апеляційний суд не приймає до уваги такі твердження з огляду на те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст.ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.

Таким чином, висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 24 червня 2020 року.

Головуючий

Судді