Провадження № 2/760/3785/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Букіної О.М.

при секретарі Ступак М.С.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 103 235,27 грн. заборгованості, яка виникла внаслідок умисного невиконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року у справі №760/8527/16-ц, з якої: 83 609,10 грн. інфляційні втрати та 19 626,17 грн. 3% річних.

Також, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року у справі №760/8527/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 216 701,06 грн.

Також, позивач вказує, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року зазначену ухвалу залишено без змін.

Крім того, позивач зазначає, що постановою Верховного Суду від 13 червня 2019 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року у справі №760/8527/16-ц залишено без змін.

Разом з тим, позивач зазначає, що 22 травня 2017 року відкрито виконавче провадження ВП №53996149.

Позивач посилається на те, що з дати ухвалення Солом"янським районним судом м. Києва рішення, відповідач не сплатила кошти, а тому рішення суду є не виконаним.

Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач вважає за потрібне стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 83 609,10 грн. та 3% річних у розмірі 19 626,17 грн., нараховані від грошового зобов`язання на суму 218 868,07 грн. за період з 17.09.2016 по 17.09.2019.

24.09.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

12.11.2019 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.11.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали від 13.11.2019, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

03.02.2020 до суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому просить долучити до матеріалів справи та врахувати при винесенні судового рішення докази здійснення оплати правової допомоги, а також її розміру - 5 000,00 грн. та обрахунку.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2016р. було задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 216 701,06 грн. та 2 167,01 грн. судового збору.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.02.2017 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.05.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2016 повернуто.

Постановою Верховного суду від 13.06.2019, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10.05.2017 залишено без змін.

Також, встановлено, що відповідач добровільно не виконала рішення суду, яке набрало законної сили.

Разом з тим, встановлено, що постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у м. Києві Вангородським С.М. від 22.05.2017 відкрито виконавче провадження ВП №53996149 з примусового виконання виконавчого листа №760/8527/16-ц виданого 10.03.2017 Соломянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 216 701,06 грн. та 2 167,01 грн. судового збору.

З даних листа Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 20.09.2019за №67347 вбачається, що виконавче провадження триває.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15.

Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустила прострочення виконання грошового зобов`язання перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати та 3% річних, в порядку ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, останній вважає за потрібне стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 83 609,10 грн. та 3% річних у розмірі 19 626,17 грн., нараховані від грошового зобов`язання на суму 218 868,07 грн. за період з 17.09.2016 по 17.09.2019.

У позові посилається на те, що суми розраховано з моменту набуття заочного рішення законної сили.

Суд погоджуєтьсяз доводоми позивача, що у відповідача виникло прострочення грошового з 17.09.2016.

Разом з тим, суд вважає, що прострочення виконання грошового зобов`язання мало місце з боку відповідача лише на суму 216 701, 06 грн., а не 218 868,07 грн., оскільки позивачем помилково вказано до загальної суми заборгованості витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 167,01 грн.

Таким чином, сума, з якої суд має виходити при здійснення розрахунку прострочення виконання відповідачем грошового зобов"язання становить 216 701,06 грн. за період з 17.09.2016-17.09.2019.

З розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», вбачається, що інфляційні втрати за період з якого виникло прострочення платежу з 17.09.2016 по 17.09.2019 становлять 78 630,23 грн.

З розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», вбачається, що 3% річних за період з 17.09.2016 по 17.09.2019 становить 19 515,75 грн.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідачем відзиву щодо заявлених позовних вимог, будь-яких пояснень/заперечень в спростування зазначеного позивачем, суду надано не було.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 78 630,23 грн. та 3% річних у розмірі 19 515,75 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн., то слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем на підтвердження надання йому правничої допомоги на суму 5 000,00 грн., надано копію довіреності від 21.07.2017, копію договору про надання правової допомоги від 04.03.2019, копію додатку «Гонорар» до Договору про надання правової допомоги від 04.03.2019, копію додатку «Доручення» №2 від 18.09.2019 до Договору про надання правової допомоги від 04.03.2019, копію Акту надання послуг (правової допомоги) від 27.12.2019 до Договору про надання правової допомоги від 04.03.2019, копію рахунку № НОМЕР_1 від 27.12.2019, розрахунок годин до Договору про надання правової допомоги від 04.03.2019, копію квитанції №0.0..1 від 25.01.2020 на суму 5 000,00 грн.

Згідно розрахунку годин до Договору про надання правової допомоги від 04.03.2019 позивачу ОСОБА_1 надані наступні послуги: підготовка тексту позовної заяви та доданих до неї документів (2 год.).

Згідно Акту надання послуг (правової допомоги) від 27.12.2019 до Договору про надання правової допомоги від 04.03.2019 позивач отримав правову допомогу на суму 5 000,00 грн.

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 25.01.2020 позивачем сплачено адвокату 5 000,00 грн. за надані послуги.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 981, 46 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 625 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 )за період з 17.09.2016-17.09.2019 інфляційних втрат у розмірі 78 630, 23 грн. та 3% річних у розмірі 19 515, 75 грн.

В іншій частині позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. та 981,46 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М.Букіна