Справи № 485/1857/19
Провадження № 22-ц/812/1069/20
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 червня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

за участі позивача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2020 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Квєтка І.А., повний текст складено цього ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання транзакції по оплаті готельних послуг з рахунку позивача такою, що не відповідає його волевиявленню,-

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») про визнання транзакції по оплаті готельних послуг з рахунку позивача такою, що не відповідає його волевиявленню, визнання зняту суму 6115 грн. не кредитними коштами, розірвання договору споживчого кредиту від 08 серпня 2012 року, з 13 грудня 2017 року.

В обґрунтування позову зазначав, що 04 серпня 2006 року ним було відкрито рахунок у АТ КБ "ПриватБанк" та отримано кредитну картку. Банком, без його згоди, 17 грудня 2013 року збільшено кредитний ліміт до 17000,00грн., а 14 листопада 2017 року до 19000,00грн. Він користувався вказаною карткою, вчасно здійснюючи погашення кредитної заборгованості.

13 грудня 2017 року близько 11:00 на його телефон надійшло смс-повідомлення про зняття з його рахунку грошей у сумі 6115,70грн. Вказана сума була знята у валюті у сумі 4818,00 CZK (чеська крона), курс конвертації 1,2693грн./CZK.

Цього ж дня близько 16.00 год, з приводу несанкціонованого зняття готівки з його рахунку в іноземній валюті, він звернувся до відділення Банку, де співробітник повідомила йому, що по даному факту буде проведено службове розслідування службою безпеки Банку. В той же час кредитну картку було заблоковано.

Через 7-10 днів він звернувся до Банку за інформацією щодо результатів розслідування, на що йому було запропоновано зателефонувати на номер 3700, на який він телефонував через кожні 10-14 днів. За цей період ним було погашено заборгованість по рахунку, за виключенням суми, знятої з його рахунку в іноземній валюті 13 грудня 2017 року.

22 березня 2018 року під час телефонного дзвінка на номер 3700, йому було повідомлено про закінчення службового розслідування, порушень не виявлено та запропоновано продовжувати сплачувати заборгованість згідно з балансом рахунку.

Після чого, 23 березня 2018 року він звернувся до Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності невідомої особи, яка 13 грудня 2017 року заволоділа його грошовими коштами з карткового рахунку, що була внесена до ЄРДР за № 0000174 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 05 листопада 2019 року він отримав постанову про закриття кримінального провадження.

Після всіх подій, позивач сподівався на те, що правоохоронні органи встановлять особу, які здійснила цей злочин і буде вирішено питання з кредитним рахунком.

Однак, 30 серпня 2019 року він отримано копію ухвали Снігурівського районного суду Миколаївської області, разом з позовною заявою АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення кредитної заборгованості з нього на користь Банку у розмірі 18871,86 грн.

На неодноразові звернення до Банку з приводу надання інформації про результати розслідування, 24 жовтня 2019 року йому надано роздруківку фінансових документів, що підтверджують факт зняття з його рахунку коштів на оплату готельних послуг в Чехії у сумі 6115,00 грн.

Посилаючись на те, що його цивільні права порушено відповідачем та уточнивши свої вимоги, позивач остаточно просив визнати транзакцію (оплата готельних послуг) від 13 грудня 2017 року такою, що не відповідає його волевиявленню і як наслідок визнати зняту суму 6115 грн. не кредитними коштами.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною та такою, що не є дозволеною користувачем, транзакцію, вчинену 13 грудня 2017 року по картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , про зняття коштів у сумі 6115,00грн.

Стягнуто з АК КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Не погодившись з таким рішення суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в які посилаючись на допущення істотного порушення норм процесуального права, однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду обставинам справи, не встановлення дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначав, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та визнав спірну транзакцію недійсною та такою, що не є дозволеною користувачем, у той час коли ставилися вимоги про визнання транзакції такою, що не відповідає волевиявленню позивача. У частині визнання суми кредитними коштами взагалі рішення не прийнято.

Більш того вина банку у здійснені спірної транзакції відсутня, оскільки спірна операція стосується бронювання готелю через сервіс Booking .сoм, що вказує на те, що така операція проведена через віддалені канали банківського обслуговування за допомогою фінансового номеру Позивача та паролів входу до системи «Приват24»( статистичного - особистого, який відомий лише клієнту, та динамічного - який надходить на фінансовий телефон Клієнта) та повних реквізитів картки, включаючи номер, строк її дії та CVV- код, нанесений на зворотному боці картки. Враховуючи, що треті особи для здійснення платіжних операцій, не мали б змоги зробити це, не знаючи паролю входу до системи «Приват24» ( статистичний та динамічний пароль) та повних реквізитів картки, отже клієнтом не було дотримано вимоги Умов та правил надання банківських послуг щодо забезпечення інформації необхідної для авторизації Клієнта через відділені канали банківського обслуговування.

Крім того, відповідно до Постанови національного Банку України №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. А з часу повідомлення користувачем банку ризик збитку від здійснення операцій за електронним платіжних засобом користувача несе банк. За умовами та Правилами банківських послуг, держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника картки в банку та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в Стоп - лист Платіжною системою, у разі якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІРа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Таким чином, якщо зазначені операції за твердженням позивача ним не здійснювалися, то дані операції стали можливими виключно в результаті розголошення самим клієнтом конфедиційної інформації по своїй картці, передачі даних та паролей третім особам.

Правом на подачу відзиву позивач не скористався.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В силу ч2 ст.172 ЦПК України справу розглянуто за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 08 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Позивач користувався кредитними коштами, знімав та частково погашав.

13 грудня 2017 року з кредитної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 знято кошти у сумі 4818,00 CZK, що еквівалентно 6115,70грн., деталі операції: Отель: PENSION TARA, що вбачається з виписки по рахунку за період з 01 січня 1999 року по 17 березня 2019 року.

Цього ж дня він звернувся до Снігурівської філії АТ КБ «ПриватБанк» де повідомив спеціалістів Банку про несанкціоноване зняття з його рахунку коштів в іноземній валюті. Співробітник зазначив, що повідомить про цю подію службу безпеки Банку і буде проведено службове розслідування. При цьому йому не було надано жодного документу, який би підтвердив факт його звернення до відповідача, але рахунок було заблоковано.

22 березня 2018 року після його дзвінка на номер 3700, оператор повідомив його про закінчення службового розслідування. Порушень не виявлено та рекомендовано сплачувати рахунок згідно балансу.

23 березня 2018 року ОСОБА_1 подав до Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області заяву про притягнення до кримінальної відповідальності невідомої особи, яка 13 грудня 2017 року шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами.

Дані про кримінальне провадження за ознаками ч.1 ст.190 КК України внесені до ЄРДР 23 березня 2018 року за №0000174.

22 березня 2019 року слідчий СВ Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 С. прийняла постанову про закриття кримінального провадження з підстави відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. У мотивувальній частині процесуального рішення зазначено, що грошові кошти ОСОБА_1 були списані з кредитної картки "ПриватБанк" в Чешській Республіці, а також в ході проведення досудового розслідування встановити та зафіксувати особу правопорушника, яка вчинила кримінальне правопорушення, не представилось можливим. Крім того, строк досудового розслідування по даному кримінальному провадженню сплив 22 березня 2019 року, тому виникли підстави для закриття кримінального провадження. При цьому, слідчий керуючись п.2 ч.1 ст.284 КК України, закрила кримінальне провадження за відсутності складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2019 року постанову слідчого СВ Снігурівського ВП ГУНП про закриття кримінального провадження №0000174 від 22 березня 2019 скасовано. Досудове розслідування триває.

На підтвердження несанкціонованого зняття коштів з кредитної картки, позивачем надано виписку з комп`ютерної програми Готелю: Пансіонату "Тара", згідно з якою 11 грудня 2017 року з електронної адреси: ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , гість України здійснив резервування за № НОМЕР_2 п`ятимісного номеру на 4 дорослі особи, датою заїзду: 12 грудня 2017р., виїзду: 15 грудня 2017р. Згідно з рахунком-фактурою №7047-394 від 13 грудня 2017 р. вартість проживання становить €188,10, Розрахунок провадив 13 грудня 2017 р. о 09:15:16 у чеських кронах 4818,00 власник картки НОМЕР_3 ОСОБА_4 (а.с. 23-27).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 здійснив всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій, а отже, він, як користувач картки, не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя.

Крім того, суду не надано доказів того, що позивач, як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за розпорядженням позивача, останній повідомив Банк про факт незаконного списання грошових коштів з його карткового рахунку та звернувся до правоохоронних органів, враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштам.

Банком не надано доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що банківською карткою позивач не користувався, не втрачав, іншим особам не передавав, ПІН-коду нікому не повідомляв, та взагалі під час здійснення банківських операцій з карткою не був в Чехії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з такого.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610,ч.1ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах , установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з пунктом 2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу 6 Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу 6 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу 6 Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу 6 Положення).

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банка. У разі недоведеності таких обставин, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Більш того, у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 6-24548св18) зроблено аналогічний висновок, відповідно до якого саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Встановивши, що АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів, які б безспірно підтверджували, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції, та приймаючи до уваги те, що грошові кошти у розмірі 6115 грн.70 коп., як кредитні кошти банку, були списані з його рахунку внаслідок недозволеної платіжної операції, а АТ КБ «ПриватБанк» не було вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про несанкціоноване списання грошових коштів із рахунку ОСОБА_1 та наявність правових підстав для задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги про те, що операція щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми стала можливою виключно в результаті розголошення самим клієнтом конфідиційної інформації по своїй картці, передачі даних та паролей третім особам є припущенням, оскільки достовірних доказів вчинення позивачем таких дій Банком до суду не надано.

При цьому апеляційний суд не погоджується з доводи скаржника про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, адже вирішив спір без урахування вимог позивача, сформульованих у позовній заяві, чим порушив ст.13 ЦПК України (суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках).

Так ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 05.06.2018 у справі №338/180/17 та від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення та спричиненим цим наслідкам.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що за обставин цієї справи належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача в межах заявлених ним є спосіб обраний судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 18 червня 2020 року.