КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року місто Київ.

Справа 761/8304/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8546/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року (у складі судді Кондратенко О.О. ) про відмову у відкритті провадження.

в справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про відшкодування пені, 3% річних та інфляційних витрат,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року представник ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вищеназваним позовом, в якому просив суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь: пеню у розмірі 35 456, 666 грн.; 3 % річних у розмірі 10 741, 20 грн.; інфляційні збитки у розмірі 40 551, 93 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 30 вересня 2019 року Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №826/15630/16 касаційну скаргу ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова О.Ю. - задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" щодо не включення ОСОБА_2 до Переліку вкладників для виплати гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова О.Ю. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на суму 103 211, 44 грн.

Відповідно заяви на видачу готівки КМК105Ь7Н0ІХ2Р18266КІ від 19.12.2019 року з розрахунку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було здійснено перерахування коштів у розмірі 103 211,44 грн.

З огляду на викладене та вимоги ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2020 року у справі № 640/1539/20 було відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі з аналогічними позовними вимогами. Підставою для відмови у відкритті адміністративного провадження зазначено, що такий спір має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року ОСОБА_2 також відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 згідно поштової відмітки 23 квітня 2020 року звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою цивільну справу №7961/8304/20 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 22.01.2020 року позивач вже звертався з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача заподіяних збитків на загальну суму 86722.79 грн.. з яких: пеня - 35 456.66 грн.. 3%- річних 10714. 20 грн. та інфляційні збитки -40551.93 грн. до Окружного адміністративного суду міста Києва. Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва - було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі, з посиланням на те, що справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до вказівки суду, позивач звернувся з позовом про відшкодування пені, 3% річних та інфляційних витрат до Шевченківського районного суду міста Києва. В позовній заяві відсутні вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Позивачем в позові не заявлено вимог до відповідача з метою вирішити публічно-правовий спір, а лише заявлено вимоги про відшкодування збитків з відповідним обґрунтуванням.

Посилається на висновки Великої палати Верховного суду справа № 639/5960/17 від 23.01.2019 року та № 826/12003/16 від 30.01.2019 року, № 758/1303/15-ц від 11.03.2018 року, постанову Верховного Суду від 30.03.2016 у справі № 6-2168цс15, від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, постанови від 06.07.2016 у справі № 6-1946цс15, від 14.11.2011 у справі № 6-40цс11, від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, постанови постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №811/568/16, від 16 травня 2018 року у справі № 910/17448/16.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Верховного суду від 30 вересня 2019 року у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №826/15630/16 касаційну скаргу ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова О.Ю. - задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" щодо не включення ОСОБА_2 до Переліку рахунків вкладників для виплати гарантованої суми, яка відшкодовується за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова О.Ю. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на суму 103 211, 44 грн.

Відповідно заяви на видачу готівки КМК105Ь7Н0ІХ2Р18266КІ від 19.12.2019 року з розрахунку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було здійснено перерахування коштів у розмірі 103 211,44 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду и. Києва від 07.02.2020 року у справі № 640/1539/20 було відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення пені, 3%; річних та інфляційних збитків. (а.с. 19)

Наведені вище обставини стали підставою для подання до суду позивачем в порядку цивільного судочинства позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ " Банк Михайлівський ?, в якому позивач просив суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь: пеню у розмірі 35 456, 666 грн.; 3 % річних у розмірі 10 741, 20 грн.; інфляційні збитки у розмірі 40 551, 93 грн.

Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Водночас, ч.5 ст. 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведених норм ЦПК України та КАС України дає підстави для висновку, що в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Крім того, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість, спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки заявлені вимоги про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних втрат та 3 % річних та інфляційні збитки.

Вказаний висновок суду ґрунтувався на постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019р. у справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19), та постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 вересня 2019р. у справі №761/111256/17 (провадження №61-31354сво18).

В той час, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 826/12003/16 позови до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо ці вимоги не пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Суд зазначає, що предметом позову є стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заподіяних збитків на загальну суму 86722,79грн., з яких: пені - 35 456,66грн., 3% - річних 10714,20грн. та інфляційних збитків - 40551,93грн., позивачем не заявлено вимоги вирішити публічно-правовий спір в даному провадженні.

Відмовляючи у відкритті провадження в даній справі, суд не врахував, що позивач звертався з аналогічним позовом в порядку адміністративного судочинства і в доступі до суду йому вже було відмовлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний спір з урахуванням норм частини 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням ухвали Окружного адміністратитвного суду м. Києва від 07.02.2020 року, якою відмовлено позивачу у доступі до суду , можуть розглядатись в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову у відкритті провадження у справі, що, як наслідок, призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що висновок суду про відмову у відкритті провадження у справі перешкоджає позивачу у доступі до суду, з урахуванням того, що останньому попередньо вже відмовили у відкритті провадження в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити .

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року.

Головуючий

Судді: