Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4659/19 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 70 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,

на рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 30 січня 2020 року суддею Сташків Т.Б. у м. Новоград-Волинський, повний текст рішення складено 03 лютого 2020 року,

у справі № 285/4659/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Новоград Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , у якому просила звільнити її від сплати заборгованості по сплаті аліментів за період 2013-2019 роки, яка станом на 01 грудня 2019 року складає 16352,91 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 травня 2013 року з неї на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 200грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Станом на 01 грудня 2019 року заборгованість по сплаті аліментів складає 16352,91 грн. Така сума заборгованості утворилась у зв`язку з тим, що вона отримує лише державну допомогу інвалідам ІІ групи, яка після відрахування аліментів становить 782 грн, що менше ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Також у неї психічне захворювання, що унеможливлює її працевлаштування, вона проживає разом із матір`ю ОСОБА_6 , яка хворіє і потребує сторонньої допомоги.

Рішенням Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_2 .

На її думку, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 встановлено у 2013 році другу групу інвалідності загального захворювання. У зв`язку із хворобою позивачка періодично проходить стаціонарне лікування у психіатричному лікувальному закладі. Будучи психічно хворою вона не може керувати своїми вчинками, контролювати свою поведінку, лише після лікування може бути задіяна до виконання простої некваліфікованої праці. Зазначила також про проживання ОСОБА_2 в сільській місцевості, труднощі з працевлаштуванням, здійснення догляду за матір`ю, низький розмір соціальної допомоги. Крім того, вказала, що 18.02.2020 надіслано відповідний запит про стан здоров`я ОСОБА_2 , проте на час подачі апеляційної скарги відповідь не надійшла. Отже вважає, що психічна хвороба позивачки відповідно до положень ч. 2 ст. 197 СК України є істотною обставиною, яка дає підстави для звільнення останньої від сплати заборгованості за аліментами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 травня 2013 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі по 200 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13 березня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 2, 11, 12).

Зазначене рішення суду перебуває на примусовому виконанні та згідно довідки виконавчої служби заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01 грудня 2019 року складає 16 352,91 грн (а.с. 4).

Відповідно до довідки Піщівської сільської ради від 13 листопада 2019 року до складу сім`ї ОСОБА_2 входить її мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Відповідно до довідки Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 19 грудня 2019 року позивач ОСОБА_2 у 2019 році отримувала державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю ІІ групи з відрахуванням аліментів в середньому по 748,50 грн щомісячно (а.с. 7).

Згідно із висновком психіатричної медико-соціальної експертної комісії та довідки до акта огляду МСЕК від 22 квітня 2019 року ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, потребує трудової реабілітації та може виконувати просту некваліфіковану працю (а.с. 8, 9).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що наявність у позивача інвалідності ІІ групи загального захворювання не є беззаперечним доказом тяжкої хвороби позивача в розумінні ч. 2 ст.197 СК України та неможливості у зв`язку з цим сплачувати аліменти на утримання дітей, а тому вказана обставина не може слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Окрім цього, суд зазначив, що згідно висновку та довідки МСЕК від 22 квітня 2019 року ОСОБА_2 може виконувати просту некваліфіковану працю.

Такий висновок є правильним, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, зокрема ст. ст. 180, 194, 197 СК України, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Як правильно зазначив суд першої інстанції таких доказів позивачка на час вирішення спору судом не надала.

Зокрема, будь-яких доказів, що остання з часу стягнення аліментів, тобто з 2013 року, мала тяжке захворювання (хронічну душевну хворобу) та не могла за станом здоров`я працювати або втратила працездатність, вживала заходів для працевлаштування, зверталася до центру зайнятості, як рекомендовано їй психіатричною МСЕК, позивачка суду не надала. Причиною інвалідності у довідці МСЕК зазначено загальне захворювання, інвалідність їй встановлена з 09.04.2019 до 01.05.2021, остання може виконувати просту кваліфіковану працю.

Неотримання відповіді на запит від 18.02.2020, який здійснений представником позивачки після ухвалення рішення суду, не впливає на правильність рішення суду. Крім того, позивачка не була позбавлена можливості подати такі докази суду першої інстанції.

Доводи щодо необхідності періодичного лікування позивачки спростовуються довідкою МСЕК, у якій зазначено про необхідність стаціонарного лікування один раз на п`ять років.

Посилання у апеляційній скарзі на перебування на утриманні позивачки матері і тяжкої хвороби останньої, понесення у зв`язку із цим витрат будь-якими доказами не доведені та правильність висновків суду не спростовують.

Інших обставин, які мають істотне значення, та які могли завадити сплачувати аліменти, розмір яких був встановлений рішенням суду з урахуванням у позивачки психічного захворювання, остання та її представник не зазначили, а зазначені ними не є істотними.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними обставинам, викладеним в позовній заяві, цим обставинам надана належна правова оцінка та вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 16 червня 2020 року.