Справа №333/3226/17
Пр. №2/333/93/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Наумової І.Й.,
при секретарі: Кунець В.В.,
представника позивача: ОСОБА_1 Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2017 р. вищевказані позовні вимоги позивача задоволені повністю.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2019 р. вищевказане заочне рішення скасоване, призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлений строк для надання заяв по суті справи.
Відповідач у встановлений судом строк, у вищезазначеній ухвалі суду, відзиву на позов не надавала. В заяві про перегляд заочного рішення викладена позиція відповідачки щодо заявлених позовних вимог, відповідно до якої остання не визнає позовні вимоги, оскільки вважає, що позивачем не доведений факт надання їй кредитних коштів у заявленому у позові розмірі, надані позивачем докази вважає не належними.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові.
Відповідачка та її представниця в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце слухання справи повідомлені. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника, в задоволенні позовних вимог просять відмовити.
Вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27.05.2014 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем по справі, було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карт (надалі Генеральна угода) з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № ZPXRRX03060034 від 26.04.2007 року ( а.с.5).
За умовами Генеральної угоди (п. 2.1.) ОСОБА_2 отримала строковий кредит в сумі 9233,00 грн. на строк 24 місяців з 27.05.2014 р. по 31.05.2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в розмірі 9233,00 грн. в обмін на обов`язок позичальника повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості проводиться починаючи з "01" по "25" число кожного місяця щомісячними платежами в розмірі 462,02 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат. Дата кінцевого погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 травня 2016 року.
Згідно п. 2.5. Генеральної угоди позичальник взяв на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту, процентів, винагороди відповідно до Генеральної угоди і Умовам та правилам.
Вказаний договір був підписаний ОСОБА_2 , що підтверджується її підписом, та свідчить про її згоду про те, що підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил, тарифів складає між банком і нею є кредитний договір.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.
Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Стаття 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні відомості, що даний кредитний договір був оспорюваний сторонами в судовому порядку. Будь-яких належних доказів про те, що позивачем не виконані свої зобов`язання як позикодавцем за даним кредитним договором відповідачем суду не надано.
З розрахунку наданого позивачем, вбачається, що відповідач неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за даним кредитним договором по внесенню щомісячних платежів для погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами в межах строку кредитування (в період з 27.05.2014 р. по 31.05.2016 р.), внаслідок чого станом на 18.05.2017 року утворилась заборгованість по погашенню тіла кредиту у сумі 9233,00 грн. та процентів у розмірі 3531,62 грн.
Генеральною угодою встановлено дату останньої сплати заборгованості - не пізніше 31.05.2016 року, а отже, суд вважає, що з врахуванням умов підписаної сторонами Генеральної угоди наявні правові підстави для стягнення із відповідача на користь Банку заборгованості по тілу кредиту у вищевказаному розмірі та процентам за користування кредитом за період з 27.05.2014 р. по 31.05.2016 року (визначений договором строк кредитування) у сумі 3531,62 грн.
Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача відсотків за період з 01.06.2016 року по 18.05.2017 року, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування.
Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12.
Також, з врахуванням вимог п. 2.2. Генеральної угоди підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення із ОСОБА_3 на користь Банку штрафу в розмірі 3071,18 грн.
Посилання відповідача, що розрахунок заборгованість, наданий позивачем є неналежним доказом по справі, є голослівним, оскільки встановлений судом вищезазначений розмір кредитної заборгованості не спростований належними доказами, обґрунтованого контр розрахунку заборгованості відповідач не надавав суду.
Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за пенею та комісією у розмірі 11 448,92 грн. суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди, при порушені позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та Правилах за кожен день прострочки.
В Генеральній угоді відсутня домовленість між сторонами про сплату позивальником комісій кредитодавцю.
На підтвердження даних позовних вимог позивачем додано до позову Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Правил користування платіжною карткою, які відповідачем не підписані. Оцінюючі дані письмові докази, суд враховує правову позицію Верховного Суду, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Висновки вказаної правової позиції Великої Палати зводяться до того, що банк, обґрунтовуючи наявність та розмір заборгованості, зокрема і окремих частин такої заборгованості, повинен надати підтвердження узгодження із позичальником саме тих умов, за якими таку заборгованість нараховує. Отже, надані позивачем витяги з Умови та правила надання банківських послуг та з Правил користування платіжною карткою, що надані позивачем, не містять підпису позичальника, а тому не можуть бути доказом узгодження таких умов із відповідачем.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В даному випадку позивач не довів наявність підстав для стягнення з відповідача пені та комісії саме в тих розміру та порядку, що заявлені у позові.
Тому, у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог в цій частині, такі вимоги не підлягають до задоволення.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення пені та комісії, оскільки в генеральній угоді сторони розмір пені не узгодили, в ній міститься лише посилання на Умови та правила стосовно порядку нарахування пені. А оскільки позивачем не надано підтверджень узгодження з відповідачем таких Умов та правил, то вимога про стягнення пені та комісії не може бути задоволена.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при пред`явленні позовних вимог сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн., в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: у розмірі 880,50 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 78, 81, 141, 223, 259, 263-265, ст. 268, 354 ЦПК України, суд,-
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання короно вірусної хвороби (COVID-19), подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду складений 02.06.2020 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова