Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3636/19 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 68 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №285/3636/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Заполовської Т.Г. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просив припинити стягнення на користь відповідача додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , в розмірі 1 500 грн., визначених рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 жовтня 2018 року в справі №285/3500/18, починаючи з дня набрання рішенням законної сили; відкликати з відділу ДВС виконавчий лист від 21 листопада 2018 року №285/3500/18, виданий Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області, після сплати заборгованості, а у випадку відсутності заборгованості - після набрання рішенням у даній справі законної сили. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що за рішенням суду сплачує на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, а також додаткові витрати на утримання сина у розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Підставою для стягнення додаткових витрат слугувало те, що син має захворювання - класичну фенілкетонурію, а тому потребує постійного лікування та спеціального харчування. На час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та додаткових витрат він був працездатним, проходив військову службу у ЗСУ за контрактом і отримував постійний дохід у вигляді щомісячного грошового забезпечення, а тому не заперечував щодо стягнення аліментів та додаткових витрат. Наразі він визнаний особою з інвалідністю третьої групи через травму, пов`язану із захистом Батьківщини. Важка фізична праця та психо-емоційне навантаження йому протипоказані. Через поранення, отримане під час військової служби, потребує постійного обстеження, лікування, реабілітації, що вимагає значних коштів. На даний час він не працює і єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності. Наголошує, що син ОСОБА_3 не потребує постійного лікування, спеціальним харчуванням його забезпечує держава, а тому стягнення додаткових витрат на утримання сина є безпідставним.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що син ОСОБА_3 не потребує медикаментозного лікування, а тому відповідач не витрачається на придбання ліків та медикаментів. Відповідач не надала суду жодних доказів у підтвердження понесених додаткових витрат на сина у зв`язку із його хворобою. Пославшись на купівлю спеціального харчування для сина за кордоном, відповідач не надала доказів у підтвердження такої обставини. Окрім того, суд не надав належної оцінки висновку завідувачки медико-генетичного центру від 11 листопада 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_3 безкоштовно, своєчасно та в необхідних розмірах отримує, передбачене планом реабілітації, лікувальне харчування. Така обставина спростовує твердження відповідача щодо відсутності забезпечення дитини спеціальним харчуванням з боку держави.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).

Частиною першою статті 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини другої зазначеної вище статті, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно з п.3 частини другої ст.18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 жовтня 2018 року, яке набрало законної сили 29 листопада 2018 року, в справі №285/3500/18, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку платника аліментів, а також додаткові витрати на сина в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову - 24 вересня 2018 року і до досягнення сином повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягуючи додаткові витрати на утримання неповнолітнього хлопчика у справі №285/3500/18, суд виходив із того, що ОСОБА_3 хворіє та потребує постійного лікування, спеціального харчування, купівлі медикаментів. Окрім того, під час розгляду справи батько хлопчика - ОСОБА_1 не заперечував проти стягнення з нього додаткових витрат на утримання сина.

Медичним висновком від 27 червня 2008 року №53/2 підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , установлено діагноз класична фенілкетонурія (а.с.33). У висновку зазначено, що такий дійсний до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до повноліття ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 - спадкове захворювання групи ферментопатій, пов`язане з порушенням метаболізму амінокислот, головним чином фенілаланіну. Недотримання низькобілкової дієти супроводжується накопиченням фенілаланіну і його токсичних продуктів, що призводить до важкого ураження ЦНС, що виявляється, зокрема, у вигляді порушення розумового розвитку (фенілпировиноградної олігофренії).

Згідно із консультативним висновком завідувачки медико-генетичного центру від 11 листопада 2019 року сину сторін ОСОБА_3 встановлено діагноз класична фенілкетонурія (а.с.34). У висновку містяться рекомендації: розписано план реабілітації, перелік необхідних аналізів, плавання, ЛФК, масаж, безбілкова дієта з виключенням з раціону продуктів з високим вмістом білка, зазначено про потребу в санаторно-курортному лікуванні у санаторіях гастроентерологічного профілю.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 зазначив, що син дійсно у зв`язку із генетичною хворобою потребує спеціального харчування, але таким він забезпечений за державний рахунок, лікування не потребує, а тому мати хлопчина не несе додаткових витрат на його утримання.

Так, у вищезазначеному консультативному висновку дійсно зазначено, що для харчування ОСОБА_3 видано 6 банок «PKU Nutri-3-Concentrated» по 500 г та 6 банок «PKU Nutri-3-Energy» по 454 г (а.с.34 зворот).

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року № 457 та розпорядження КМУ від 25 серпня 2004 року, на які посилається ОСОБА_1 у своєму позові, закупівля спеціальних продуктів лікувального дієтичного споживання для хворих на фенілкетонурію здійснюється виключно за державні кошти.

Однак, окрім спеціального харчування ОСОБА_3 у зв`язку із генетичною хворобою потребує занять із плавання, ЛФК, масажу, безбілкової дієти з виключенням із раціону продуктів з високим вмістом білка, санаторно-курортного лікування у санаторіях гастроентерологічного профілю, про що зазначено у висновку від 11 листопада 2019 року. Висновок містить також перелік необхідних аналізів та медичних препаратів.

Отже, стягнення додаткових витрат на сина ОСОБА_3 пов`язане із хворобою останнього. Хвороба не відступила. Стан здоров`я хлопчика не покращився, потреба у спеціальному лікуванні та харчуванні не відпала, а відтак підстави для припинення стягнення додаткових витрат на утримання сина відсутні.

Посилання ОСОБА_1 на погіршення його матеріального стану, отримання групи інвалідності може бути підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини або додаткових витрат на сина, але з таким позивач не звертався.

Виходячи із викладеного вище, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому таке залишається без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про оплату додаткових витрат на дитину (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 22 червня 2020 року.