Постанова

Іменем України

12 червня 2020 року

м. Київ

справа № 757/12649/18-ц

провадження № 61-17533св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство акціонерний комерційний банк«Аркада»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду, у складі судді Іванової І. В.,

від 09 вересня 2019 року про закриття апеляційного провадження,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до акціонерного товариства акціонерний комерційний банк (далі - АТ АКБ) «Аркада» про визнання дій неправомірними.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва, у складі судді

Москаленко К. О., від 13 квітня 2018 року відкрито провадження у справі № 757/12649/18-ц, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва, у складі судді

Батрин О. В., від 01 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2019 року у складі судді- Іванової І. В. відкрито апеляційне провадження у даній справі.

В липні 2019 року до апеляційного суду надійшло клопотання в.о. голови правління АТ АКБ «Аркада» Воробйової Л. О. про закриття апеляційного провадження, з посиланням на те, що апеляційна скарга підписана ОСОБА_3 , як представником позивача, однак докази того, що представник, яким підписано апеляційну скаргу, є адвокатом суду не надано, та відомості про ОСОБА_3 в Єдиному реєстрі адвокатів відсутні.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року клопотання відповідача про закриття апеляційного провадження задоволено, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року у справі № 757/12469/18-ц закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 362

ЦПК України.

Постановляючи ухвалу 09 вересня 2019 року, апеляційний суд виходив з того, що апеляційна скарга підписана представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , що діє на підставі довіреності від 27 серпня 2018 року та не є адвокатом, а отже апеляційна скарга підписана особою, що не має права її підписувати.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня

2019 року про закриття апеляційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 757/12649/18-ц та витребувано її матеріали з місцевого суду. У листопаді 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу, апеляційний суд неправильно оцінив наявні у справі докази, дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи. Висновки суду щодо неналежного представництва не підтверджені належними та допустимими доказами. Наголошує на тому, що в апеляційній скарзі допущена описка в зазначені ініціалів особи, яка її підписала, що не може бути підставою недопуску до суду без забезпечення гарантованого Конституцією України права на захист інтересів в суді. Постановляючи ухвалу про відкриття апеляційного провадження, суддя-доповідач фактично встановила відповідність поданої апеляційної скарги вимогам закону за її формою та змістом, а допущена в апеляційній скарзі описка може бути виправлена заявником під час розгляду апеляційної скарги по суті.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року підписана ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності від 27 серпня 2018 року, зареєстрованої за № 462.

Докази того, що ОСОБА_3 є адвокатом та відомості про нього як адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України (тут і надалі за текстом в редакції кодексу, чинній на час подання касаційної скарги) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Згідно пункту 2 частини першої, частини другої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

За приписами частини першої статті 58 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

За змістом пункту 6 Рішення Конституційного Суду України від 08 квітня

1999 року № 3-рп/99 за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Відповідно до частин першої-та другої статті 60 ЦПК України (в редакції на час подання апеляційної скарги) представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», яким внесено зміни до Конституції України та доповнено Основний Закон окремими статтями.

За статтею 59 Конституції України (в редакції наведеного вище Закону) кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Також Конституцію України було доповнено статтею 1312 згідно із частинами першою, третьою та четвертою якої для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура та виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення; законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Підпунктом 11 пункту 161 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, передбачено, що представництво відповідно до пункту 3

частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції -

з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Провадження у цивільній справі № 757/12649/18-ц відкрито 13 квітня

2018 року. Справа не визнавалась судами малозначною та, на час розгляду справи судами попередніх інстанції, не була законом віднесена до категорії малозначних.

Апеляційним судом встановлено, що подана у квітні 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва

від 01 березня 2019 рокупідписана ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 27 серпня 2018 року та не має статусу адвоката.

Отже, закриваючи апеляційне провадження в справі № 757/12649/18-ц на підставі пункту 2 частини першої статті 362 ЦПК України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про порушення порядку представництва в суді апеляційної інстанції, вірно застосував чинні положення Конституції України та ЦПК України.

Щодо доводів заявника про обмеження його доступу до суду необхідно зазначити наступне.

Рішенням Конституційного Суду України № 13-рп/2000 від 16 листопада

2000 року у справі про право вільного вибору захисника при представництві та здійснення захисту за кримінально-процесуальним законодавством були офіційно розтлумачені діючі на той час положення частини першої

статті 59 Конституції України про те, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення, а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибрати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Із набранням чинності 30 вересня 2016 року Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» попередню редакцію

статті 59 Конституції України змінено.

За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (надалі - Конвенція) як джерело права.

За змістом підпункту «с» частини третьої статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право, зокрема, захищати себе особисто чи використовувати допомогу захисника, обраного на власний розсуд.

В справі «Ейрі проти Ірландії» («Airey v. Ireland») Європейський суд з прав людини вказав, що хоча підпункт «с» пункту 3 статті 6 Конвенції стосується тільки кримінального процесу, «однак незважаючи на відсутність подібного положення щодо провадження у цивільних справах, пункт 1 статті 6 може в деяких випадках зобов`язати державу надати адвокатську допомогу, якщо без такої допомоги неможливо забезпечити практичної реалізації права на судовий розгляд, якщо юридичне представництво надається в обов`язковому порядку, як це передбачено внутрішнім законодавством деяких Договірних Сторін стосовно різних видів судового спору, чи з огляду на складність процедури або справи» (пункт 26).

При цьому у справі «Загородній проти України» («Zagorodniy v. Ukraine») Європейський суд з прав людини вказує, що: «певна юридична кваліфікація може вимагатись для забезпечення ефективного захисту особи…та безперешкодного функціонування системи правосуддя» (пункт 53 Рішення) і саме інтереси правосуддя можуть бути виправданням обмеження права на вибір захисника (пункт 54 цього ж Рішення).

За висновками Суду таке обмеження права на вільний вибір захисника само по собі не порушує питання за підпунктом «c» пункту 3 статті 6 Конвенції, оскільки певна юридична кваліфікація може вимагатись для забезпечення ефективного захисту особи (див. рішення від 20 січня 2005 року у справі «Майзіт проти Росії», заява №63378/00, пункт 68) та безперешкодного функціонування системи правосуддя (див. рішення у справі «Мефтах та інші проти Франції» , заяви №32911/96, 35237/97та 34595/97, пункт 45).

У рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що «право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду. Попри те, що остаточне рішення щодо дотримання вимог Конвенції належить Суду, він не повинен підміняти оцінку, зроблену національними органами, будь-якою іншою оцінкою того, що має бути найкращою стратегією у цій сфері. Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або у такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та ціллю, якої прагнуть досягти (див. там же; див. також серед багатьох інших джерел рішення у справі «Кордова проти Італії» (№ 1) (Cordova v. Italy (no. 1)), заява № 40877/98, пункт 54, ECHR 2003-I та повторення відповідних принципів у рішенні від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), пункт 65, Series A № 294-B).

Лук`янченко О. В. не був позбавлений права після прийняття Київським апеляційним судом ухвали від 09 вересня 2019 року про закриття апеляційного провадження повторно подати апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року за своїм підписом, або підписом особи, уповноваженої на представництво його інтересів в суді апеляційної інстанції відповідно до статті 60 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що в апеляційній скарзі допущена описка в зазначенні ініціалів підписанта, колегія суддів розцінює як недоведені,

при цьому враховує, що як у первісній апеляційній скарзі від 17 квітня

2019 року (т.1 а.с. 225) так і в апеляційній скарзі від 29 червня 2019 року

(т.1 а.с. 235-240), поданій на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 24 червня 2019 року про залишення скарги без руху, особою яка підписала скарги зазначено ОСОБА_3 .

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при постановленні ухвали від 09 вересня 2019 року порушено норми права, які були чинними на час подання апеляційної скарги та вирішення питання про закриття апеляційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року про закриття апеляційного провадження залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта