ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/246/19Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/817/452/20 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Янчишина В.Й.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року, постановне суддею Лисюк І.О. в цивільній справі № 596/246/19 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулися до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що 16.02.2018 року близько 08 год. на автодорозі Т2312 сполученням с. Дубівка с. Лісоводи Городоцького району Хмельницької області, біля хутора «Клин», водій автомобіля марки DAEWOO LANOS р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , рухаючись в напрямку с. Дубівка не обрав безпечної швидкості для руху, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем DAEWOO LANOS р.н.з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого пасажир ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, а автомобіль DAEWOO LANOS р.н.з НОМЕР_2 механічні ушкодження. Збільшивши позовні вимоги, просили стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 85 796 грн. 62 коп., моральну шкоду в сумі 5 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн., судові витрати в розмірі 884 грн. та на користь ОСОБА_3 - матеріальні збитки в сумі 3 239 грн., моральну шкоду в сумі 20 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн., судові витрати 768, 40 грн.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3 217 грн. 67 коп., кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 85 796 грн. 62 копійки, кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн., понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 884 грн. В задоволенні решти вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду, вважаючи його прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин справи, які суд вважав встановленими; з невідповідністю висновків суду обставинам справи; з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування висновків Верховного Суду та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на не з`ясування судом обставин, чи була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки DAEWOO LANOS р.н. НОМЕР_1 на момент ДТП від 16.02.2018 pоку, чи зверталися позивачі до ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» з заявами про виплату страхового відшкодування та яку суму страхового відшкодування було виплачено.

Звертає увагу на те, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки DAEWOO LANOS р.н. НОМЕР_1 на момент ДТП, 16.02.2018 року була застрахована у ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ», згідно полісу НОМЕР_3 1776288, що підтверджується витягом із бази МТСБУ та копією полісу. Оскільки він у встановлений ст. 33.1.4 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строк звернувся до страхової компанії, повідомивши її про настання страхового випадку, то цивільну відповідальність за завдану ним шкоду повинна нести саме ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ», до якої позивачі повинні звернутися з заявою про виплату страхового відшкодування, а у випадку недостатності суми страхового відшкодування, у них виникає право звернення безпосередньо до винуватця ДТП до нього. При цьому, посилається на неврахування судом правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.

Недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, на думку апелянта, полягає у безпідставному стягненні судом з нього матеріальних збитків в сумі 85 796, 62 грн., в той час як висновком експерта, яким встановлено вказаний розмір збитків, також встановлено, що вартість відновлювального ремонту складає 101 593, 69 грн., що свідчить про фізичне знищення транспортного засобу та наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положення п. 30.2 ст. 30 ЗУ Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів, яка за вищевказаних умов передбачає відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про вартість транспортного засобу позивача після ДТП.

Крім цього, стягнувши в користь позивача 85 796, 62 грн. (ринкову вартість неушкодженого автомобіля), судом безпідставно не було враховано, що у позивача залишився пошкоджений після ДТП автомобіль «Daewoo Lanos, НОМЕР_4 », який також має свою вартість.

Також вважає безпідставним стягнення судом з нього коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. на користь ОСОБА_1 , в той час як у момент ДТП пошкодженим автомобілем керував водій ОСОБА_2 , який є представником ОСОБА_1 . Крім цього, з висновку № 472/18 експерного автотоварознавчого дослідження, складеного судовим експертом ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_2 , вбачається, що з позовної заяви та доданих до неї додатків неможливо встановити розмір завданої ОСОБА_1 моральної шкоди. На думку, апелянта, судом не враховано, що відшкодування моральної шкоди потерпілому не повинно призводити до безпідставного збагачення. Також, не враховано, що ДТП сталася через слизьку дорогу, що, на його думку, свідчить про низький ступень його вини в даній ДТП, а в сукупності про наявність підстав для відмови в позові про стягнення моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.

Звертає увагу, на порушення Гусятинським районним судом норм процесуального права, що полягає у порушенні правил підсудності при розгляді даної справи, оскільки ДТП сталася на автодорозі Т2312 сполучення с. Дубівка с. Лісоводи Городоцького району Хмельницької області, що не належить до територіальної підсудності Гусятинського районного суду Тернопільської області, а належить до територіальної підсудності Городоцького районного суду Хмельницької області, в той час як відповідач ОСОБА_4 зереєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що також не належить до територіальної підсудності Гусятинського районного суду Тернопільської області.

Крім цього, стверджує, що в порушення п. 4 ч. 2 ст. 197 ЦПК України судом першої інстанції при розгляді справи не було залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТДВ «СК МОТОР-ГАРАНТ», що призвело до неправильного вирішення справи, а саме стягнення завданої шкоди не зі страховика, а безпосередньо зі страхувальника.

Також вважає, що оскільки позивачами разом із першою заявою не було надано суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вони очікують понести у зв`язку із розглядом справи, суд мав відмовити у стягненні таких витрат із відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу від позивачів не надходив.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області від 15 квітня 2020 року за клопотанням апелянта до участі в справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача залучено ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ. У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про долучення не засвідченої належним чином копії страхового полісу та про призначення товарознавчої експертизи в даній справі відмовлено.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 В. ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні відносно задоволення апеляційної скарги заперечили, вважаючи рішення суду законним і таким, що скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі не підлягає.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 пояснив, що пошкоджений автомобіль, яким він керував на час ДТП, до сьогодні не відремонтований, не зважаючи на те, що минуло майже два роки з часу ДТП і користуватися ним немає змоги. Він не погоджується з тим, що автомобіль є фізично знищеним. Власник ОСОБА_1 не заперечував ні відносно того, щоб автомобіль був відремонтований самим відповідачем, ні відносно того, щоб відповідач передав йому в користування будь-який інший рівноцінний транспортний засіб, а пошкоджений забрав собі. Однак домовленості між ними не було досягнуто. У зв`язку з тим, що порушена кримінальна справа була закрита, а відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 у нього не було й такі були отримані з суду за місцем проживання відповідача в м. Києві лише в процесі розгляду даної цивільної справи після неодноразових запитів Гусятинського районного суду, власник транспортного засобу ОСОБА_1 втратив можливість звернення в межах визначеного законом річного строку до страхової компанії відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що також не звертався до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, вважає, що стягнута судом у його користь сума на відшкодування моральної шкоди жодним чином не свідчить про його намір збагатитися за рахунок відповідача, оскільки наслідки отриманих при ДТП травм він відчуває й досі, так як підняти ушкоджену руку догори не може. Не зважаючи на те, що відповідач після ДТП декілька днів перебував на лікуванні разом з ним в одній лікарняній палаті, він навіть не попросив у нього вибачення, хоча ДТП сталося саме з його вини.

Представник третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ у судове засідання не з`явився. У надісланих суду письмових поясненнях відносно задоволення апеляційної скарги заперечує з підстав, що всупереч вимогам ст.ст. 33, 33-1, 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів учасники ДТП від 16.02.2018 року не зверталися до ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ ні з письмовими повідомленнями про ДТП, ні з заявами про виплату страхового відшкодування. Стверджує, що про факт настання ДТП страховій компанії стало відомо з отриманої 21 квітня 2020 року ухвали Тернопільського апеляційного суду та доданих до неї документів. Вважає, що у зв`язку з невиконанням страхувальником, винуватцем ДТП, та потерпілими своїх обов`язків, передбачених законом, ТДВ СК МОТОР-ГАРАНТ не має підстав для виконання свого обов`язку, як страховика.

Згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим, розгляд справи можливий у відсутності третьої особи ТДВ СК МОТР-ГАРАНТ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 16 лютого 2018 року о 08 годин на автодорозі Т2312 з сполученням між селами Дубівка-Лісоводи Городоцького району Хмельницької області біля хутора «Клин», водій автомобіля марки «Део» марки «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , рухаючись в напрямку с. Дубівка Чемеровецького району, не обрав безпечної швидкості для руху, не впорався з керуванням, та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Део» моделі «Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 32).

Постановою від 27 лютого 2018 року кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000071 від 16 лютого 2018 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди, закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т. 1 а.с. 52-56).

Внаслідок ДТП водій автомобіля марки «Део» моделі «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 та пасажир автомобіля марки «Део» моделі «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 32, 49-51).

Згідно висновку експерта № 48 від 20.02.2018 року ОСОБА_3 , 1959 р.н., зазнав тілесних ушкоджень: у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних саден шкіри обличчя, забою шийного відділу хребта, забою грудної клітини, забою лівого плечового суглобу, які виникли від комбінованої дії тупих твердих, та загострених предметів, обидва при ударі різними частинами тіла до таких, якими могли бути конструктивні частини салону легкового автомобіля, осколки розбитого скла, що могло мати місце при ДТП, а саме при зіткненні легкових автомобілів, де ОСОБА_3 міг знаходитися в якості пасажира одного із автомобілів; за строком свого виникнення можуть відповідати 16.02.2018 року, що могло мати місце в строк та за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи; за своїм характером та в своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.(т. 1 а.с. 49-51).

ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в Городоцькій ЦРЛ в травматологічному відділені з 16.02.2018 року до 22.02.2018 року та йому було призначено ліки, які були придбані ним за власні кошти (т. 1 а.с. 58).

З 23.02.2018 року до 09.03.2018 року ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному стаціонарі хірургічного відділення Гусятинської центральної комунальної районної лікарні з приводу після травматичного артрозу лівого плечового суглобу і придбав ліки за власні кошти (т. 1 а.с. 60).

Загальний розмір витрат на лікування ОСОБА_3 , які були понесені ним особисто, складає 3 217, 67 грн. (т. 1 а.с. 24, 26-28). Вказана сума відповідачем ОСОБА_4 не оспорюється.

Власником автомобіля марки «Део» моделі «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 39).

Згідно висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи № 6.2-96/19 від 13.09.2019 року Тернопільського НДЕКЦ МВС України в Тернопільської області, призначеної за клопотанням відповідача ОСОБА_4 , сума матеріального збитку, завдана власнику автомобіля «Dаewwo Lanos, D4LM500» (Dаewwo Lanos 1.5 і, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті пошкодження КТЗ внаслідок ДТП станом на 16.02.2018 року може становити 85 796, 62 грн.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Dаewwo Lanos, D4LM500» (Dаewwo Lanos 1.5 і, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 ) реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу деталей КТЗ станом на 16.02.2018 року може становити 101 593,69 грн., з урахуванням експлуатаційного зносу деталей, що підлягають заміні, може складати 53233,20 грн.(т. 1 а.с. 142-196).

Такою, що набрала законної сили, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року в справі № 755/4293/18 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. На підставі п. 7 ст. 247 КУпАП закрито провадження у справі, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КупАП (т. 1 а.с. 229-230).

За ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16 така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Застосування ст.38 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги вимоги ч. 6 ст. 82 ЦПК України факт вини водія ОСОБА_4 у вчиненні ДТП не підлягає доказуванню.

В ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DAEWOO LANOS р.н. НОМЕР_1 , яким на час ДТП керував відповідач ОСОБА_4 , була застрахована в ТОВ СК МОТОР-ГАРАНТ, що стверджується полісом № АМ/1776288 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 07.09.2017 року та витягом із бази даних МСТБУ станом на 16.02.2018 року (т. 2 а.с. 44-45).

Встановлені договором ліміти відповідальності страховика складають: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200 000 грн; за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн; розмір франшизи 500 грн (т. 2 а.с. 44).

Про страховий випадок жоден з учасників ДТП страховика ТОВ СК МОТР-ГАРАНТ не повідомляли.

З заявами до ТОВ СК МОТОР-ГАРАНТ про виплату страхового відшкодування позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_3 не зверталися.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст. 1166 Цивільного кодексу України. У відповідності до ч. 1 даної статті майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначає ст. 1194 ЦК України. Згідно ч. 1 цієї статті особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Стаття 5 Закону України Про страхування передбачає добровільну та обов`язкову форми страхування.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 ЗУ Про страхування, пункт 9 якої передбачає страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно вимог п.п. 24.1, 24.2, 24.3 ст. 24 Закону в зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Також, згідно вимог ст. 26-1 вищевказаного закону страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 ("ґ") пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

За ст. 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявник (за наявності).

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його (ч. 2 ст. 36 вищевказаного Закону).

Згідно вимог п. 37.1.4. ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, виклавши такий в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що в добровільному порядку спричинені позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 матеріальні збитки ОСОБА_4 не були відшкодовані.

Колегія суддів погоджується з висновком Гусятинського районного суду в частині наявності правових підстав для стягнення безпосередньо з винної особи заподіяної позивачу ОСОБА_1 пошкодженням належного йому на праві власності транспортного засобу матеріальної та моральної шкоди, оскільки, як було встановлено в ході апеляційного розгляду справи, не зважаючи на наявність у власника транспортного засобу, яким на час ДТП керував ОСОБА_4 , страхового поліса, відповідальність страховика на підставі вказаного договору в даному випадку не настає, оскільки ОСОБА_1 пропущено передбачений законом річний строк для звернення до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування.

Вірними й такими, що узгоджуються з вимогами ст. 23, 1167, 1188 ЦК України є й висновки суду в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача в користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000, завданої внаслідок пошкодження належного йому на праві власності транспортного засобу й такої, що полягає в душевних стражданнях, пов`язаних з порушенням звичного ритму життя через неможливість тривалий час ним користуватися.

При цьому невідповідність розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача в користь ОСОБА_1 , вказана в резолютивній частині рішення в сумі 3 000 грн., тій сумі, що вказана в мотивувальній частині рішення в сумі 5 000 грн., не може бути підставою для зміни рішення судом апеляційної інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, оскільки за своїм змістом є опискою, яка з урахуванням вимог ч. 1 ст. 269 ЦПК України може бути виправлена судом, що її допустив (Гусятинським районним судом) з власної ініціативи чи за заявою сторони.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 й в частині безпідставності стягнення судом з нього коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. на користь ОСОБА_1 , в той час як у момент ДТП пошкодженим автомобілем керував водій ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє, так як ОСОБА_1 є власником пошкодженого автомобіля, яким керував ОСОБА_2 , і стягнення судом в його користь моральної шкоди, завданої пошкодженням саме його майна, повністю узгоджується з положеннями ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

Такими, що підлягають відхиленню апеляційним судом є й доводи апелянта щодо безпідставності стягнення моральної шкоди з посиланням на відсутність можливості встановлення розміру завданої ОСОБА_1 моральної шкоди висновком № 472/18 експерного автотоварознавчого дослідження, складеного судовим експертом ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_2 , оскільки вказане питання, як таке, що не належить до компетенції експерта-автотоварознавця, взагалі не ставилось на вирішення даної експертизи. Разом з тим, порядок визначення моральної шкоди встановлено вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України, яка передбачає, що розмір моральної шкоди визначається судом залежно від ряду обставин (характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення) й з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Відхиляє колегії суддів посилання відповідача в апеляційній скарзі й щодо неврахування судом тієї обставини, що відшкодування моральної шкоди потерпілому не повинно призводити до безпідставного збагачення, а також - що ДТП сталася через слизьку дорогу, що, на його думку, свідчить про низький ступінь його вини в даній ДТП, а в сукупності про наявність підстав для відмови в позові про стягнення моральної шкоди в розмірі 3 000 грн., оскільки визначений судом розмір моральної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля, користуватися яким після ДТП без проведення ремонту в його власника відсутня можливість до сьогоднішнього дня, повністю відповідає вимогам розумності та справедливості. Разом з тим, та обставина, що на час ДТП була слизька дорога, на думку колегії суддів, жодним чином не свідчить про низький ступінь вини відповідача і наявність підстав для урахування цього при визначенні розміру моральної шкоди, оскільки Правила дорожнього руху України передбачають обов`язок водія враховувати дорожню обстановку, тобто рухатись на слизькій дорозі з такою швидкістю, щоб у випадку виникнення небезпеки чи перешкоди для руху мати можливість зупинити транспортний засіб, підтвердження чому є така, що набрала законної сили, постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року в справі № 755/4293/18, якою встановлена вина саме ОСОБА_4 у вчиненні адміністративних правопорушення, передбаченого, в тому числі, ст. 124 КУпАП з причин порушення ним відповідних пунктів Правил дорожнього руху України.

Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в частині прийняття рішення в зв`язку з недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, що полягає у безпідставному стягненні судом з нього матеріальних збитків в сумі 85 796, 62 грн., в той час як висновком експерта, яким встановлено вказаний розмір збитків, одночасно встановлено, що вартість відновлювального ремонту складає 101 593, 69 грн., що свідчить про фізичне знищення транспортного засобу та наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положення п. 30.2 ст. 30 ЗУ Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів, яка за вищевказаних умов передбачає відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а відомостей про останню матеріали справи не містять, оскільки з урахуванням того, що в частині позовних вимог ОСОБА_1 відсутні правові підстави для відповідальності страховика, правовідносини, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не регулюються ЗУ Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів і відповідно п. 30.2 ст. 30 даного закону до вказаних правовідносин застосовуватись не може. Окрім цього, в будь-якому випадку посилання відповідача на те, що транспортний засіб є фізично знищеним колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вартість відновлювального ремонту в сумі 101 593, 69 грн, на яку посилається відповідач, як на доказ фізичного знищення автомобіля, зазначена без урахування коефіцієнта фізичного зносу деталей КТЗ, в той час як вартість відновлювального ремонту з урахування експлуатаційного зносу деталей, що підлягають заміні, складає лише 53 233, 20 грн, про що також зазначено у висновку експерта, на який посилається відповідач. Крім цього, матеріали справи й вищевказаний висновок, в тому числі, не містять інформації, що пошкоджений автомобіль позивача є фізично знищеним і з визнанням його таким не погодився й представник позивача в судовому засіданні, а норми права, що регулюють правовідносини між позивачем і відповідачем (винною у вчиненні ДТП особою) передбачають відшкодування збитків, завданих пошкодженням речі, які в даному випадку за висновком проведеної за клопотанням самого ж відповідача експертизи складають 85 796, 62 грн, а тому підставно були стягнуті судом з ОСОБА_4 .

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди в користь ОСОБА_1 , судом першої інстанції всупереч роз`ясненням, викладеним Верховним Судом України в п. 9 своєї постанови Пленуму від Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992 року № 6, не вирішено питання про передачу особі, на яку покладено обов`язок відшкодувати збитки, замінених в ході ремонту автомобіля запасних частин, що мають певну вартість (лому).

Так, пунктом 9 вищевказаної постанови Пленуму передбачено при вирішенні питання про стягнення на користь потерпілого вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, обговорення судом питання про передачу особі, відповідальній за шкоду, цього майна після відшкодування збитків потерпілому.

Як вбачається з матеріалів справи (висновку експерта), ряд деталей пошкодженого автомобіля позивача, такі як: номерний знак, кріплення номерного знака, передній бампер, ґратка радіатора, емблема ґратки радіатора, капот, замок капота, переднє ліве крило, передній лівий підкрилок, захист передньої лівої колової арки, передня панель, опора передньої панелі, передня поперечна балка, передня ліва колісна арка, передній лівий лонжерон, кронштейн АКБ, переднє праве кріплення двигуна, дефлектор повітря, вихідна штанга коробки передач тощо (т. 1 а.с. 185), підлягали заміні, в зв`язку з чим, маючи певну вартість, як лом, повинні бути передані ОСОБА_4 після повного відшкодування ним збитків.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги відповідача в частині неврахування судом при стягненні з нього в користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 85 796, 62 грн (ринкової вартості неушкодженого автомобіля) тієї обставини, що у позивача залишився пошкоджений після ДТП автомобіль «Daewoo Lanos, НОМЕР_4 », який також має свою вартість, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу й за вказаних обставин, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає зміні шляхом доповнення судом апеляційної інстанції його резолютивної частини реченням про зобов`язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_4 після відшкодування ним збитків пошкоджені деталі (лом) транспортного засобу, що підлягали заміні й мають певну вартість.

Крім цього, не може колегія суддів погодитися й з висновками Гусятинського районного суду в частині наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , якими стягнуто з відповідача в його користь матеріальну шкоду та моральну в розмірі 10 000 грн.

Так, не вживши усіх передбачених законом заходів для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про покладення відповідальності за заподіяння матеріальної шкоди й частково моральної, завданої ушкодженням здоров`я пасажиру транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 безпосередньо на особу, винну у вчиненні ДТП, не врахувавши при цьому відповідних положень ЗУ Про обов`язкове страхування власників наземних транспротних засобів, яким регулюються правовідносини між сторонами та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.

При цьому, не зважаючи на те, що відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції не обґрунтовував своїх заперечень наявністю у власника транспортного засобу, яким він керував на час ДТП, страхового полісу, суд першої інстанції з урахуванням того, що в Україні діє обов`язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів, повинен був при наданні пояснень відповідачем чи за допомогою сторони позивача, який був учасником кримінального провадження й мав змогу знайомитися з усіма матеріалами такого, з`ясувати питання наявності на момент ДТП у власника транспортного засобу DAEWOO LANOS р.н. НОМЕР_1 договору страхування.

Враховуючи те, що такий договір існував (укладений з ТОВ СК МОТОР-ГАРАНТ), Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для осіб, яким шкоди завдано ушкодженням здоров`я, передбачено трирічний строк для звернення до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, а потерпілий ОСОБА_3 з відповідною заявою до ТОВ СК МОТОР-ГАРАНТ не звертався й можливість такого звернення на час розгляду справи судом не втрачена, колегія суддів вважає передчасними й такими, що не відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, висновки суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної й частково моральної шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, саме з відповідача ОСОБА_4 , як особи, винної у ДТП.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру такої шкоди в сумі 10 000 грн, яка є достатньою грошовою компенсацією за завдану ОСОБА_4 ОСОБА_3 моральну шкоду, оскільки останній внаслідок ДТП зазнав тілесних ушкоджень, переніс значний дискомфорт, який супроводжувався болісними відчуттями, емоційним стресом, змушений був перебувати двох медичних закладах на лікуванні, внаслідок чого було змінено звичний ритм його життя, дотепер відчуває наслідки перенесених травм. Однак, з урахуванням тієї обставини, що на ТОВ СК МОТОР-ГАРАНТ законом покладено обов`язок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5% від суми матеріальної шкоди, яка в даному випадку складає 3 217 грн 67 коп. і не оспорюється відповідачем, то безпосередньо з винної в ДТП особи ОСОБА_4 з урахуванням вимог ч. 1 ст. 1194 ЦК України стягненню підлягала сума моральної шкоди, що складає різницю між 10 000 грн (визначеною судом, як така, що заподіяна позивачу) та розміром моральної шкоди, що підлягає виплаті страховиком і в даному випадку складає 160, 88 грн (3 217, 67 х 5% = 3 217, 67 х 5 : 100 = 160, 88), тобто 9 839, 12 грн (10 000 160,88 = 9 839, 12).

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 3 217 грн 67 коп., а рішення цього ж суду в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди зміні зі зменшенням розміру відшкодування моральної шкоди з 10 000 грн до 9 839 грн 17 коп.

Відмова суду апеляційної інстанції в позові ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди та часткове зменшення розміру моральної шкоди не позбавляє його на звернення з заявою про виплату страхового відшкодування Товариством СК МОТОР-ГАРАНТ в строк до 15.02.2021 року включно.

При цьому, хоча колегія суддів і погоджується з твердженнями третьої особи ТОВ СК МОТОР-ГАРАНТ в частині відсутності у страховика обов`язку, пов`язаного з виплатою страхового відшкодування потерпілим з підстав не звернення, зокрема потерпілого ОСОБА_3 на час розгляду справи в суді, до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, однак з твердженнями третьої особи в частині відсутності такого обов`язку з підстав невиконання страхувальником вимог ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що стосується повідомлення про настання страхового випадку колегія суддів погодитися не може, оскільки невиконання чи неналежне виконання страхувальником вказаного обов`язку дає страховику право після виплати страхового відшкодування на звернення з регресним позовом до страхувальника (підпункт 38.1.1 ("ґ") пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону), а не відмовляти у виплаті такого за умови наявності відповідного звернення.

Не може погодитися колегія суддів і з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, що стосуються вирішення позовних вимог ОСОБА_3 . Зокрема, з урахуванням того, що в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір позивач ОСОБА_3 , як такий якому шкоди заподіяно ушкодженням здоров`я, звільнений від сплати судового збору за подання позову, то судовий збір в розмірі 768, 40 грн у зв`язку з частковим задоволенням судом апеляційної інстанції його позову про стягнення моральної шкоди моральної шкоди, підлягає відповідно до вимог ч.ч. 1, п. 6 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача ОСОБА_4 в користь держави, а не в користь позивача, як помилково вважав Гусятинський районний суд, в той час як помилково сплачена сума вказаного судового збору позивачем ОСОБА_3 підлягає поверненню йому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ Про судовий збір за наявності відповідного клопотання.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині безпідставного стягнення судом з нього судових витрат з посиланням на не надання позивачами суду з першою заявою попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вони очікують понести у зв`язку із розглядом справи, колегія суддів відхиляє, оскільки не стягувати судові витрати за обставин, вказаних відповідачем згідно вимог ч. 2 ст. 134 ЦПК України є правом, а не обов`язком суду й та обставина, що при розгляді будь-якої іншої справи Верховний Суд України скористався таким правом, а в даній справі суд першої інстанції не скористався, на думку колегії суддів, не свідчить про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, оскільки правові висновки щодо застосування вищевказаної норми процесуального закону Верховним Судом у справі, на яку посилається відповідач, не висловлювались.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги відповідача в частині порушення Гусятинським районним судом норм процесуального права, що полягає у порушенні правил підсудності при розгляді даної справи з посиланням на те, що ні місце заподіяння шкоди (автодорозі Т2312 сполучення с. Дубівка с. Лісоводи Городоцького району Хмельницької області) ні місце проживання відповідача ( АДРЕСА_1 ) не належать до територіальної підсудності Гусятинського районного суду Тернопільської області, оскільки даний позов пред`явлено до одного і того ж відповідача з одних і тих самих підстав одночасно двома позивачами й один із них ( ОСОБА_3 ), як особа, шкода якій заподіяна внаслідок ушкодження здоров`я, відповідно до вимог ч. 3 ст. 28 ЦПК України наділений правом альтернативної підсудності за власним вибором (за місцем свого проживання чи за місцем заподіяння шкоди), чим і скористався, звернувшись з позовом за місцем свого проживання (с. Трибухівці Гусятинського району Тернопільської області), що належить саме до підсудності Гусятинського районного суду Тернопільської області.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами скасування судового рішення повністю або частково або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 своєї постанови № 12 від 24.10.2008 року Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку, апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема, у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення.

У відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати у доповненні або в зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди й частково моральної (за позовними вимогами ОСОБА_3 ) не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_4 , і як наслідок для зміни оскаржуваного рішення шляхом доповнення його резолютивної частини в частині позовних вимог ОСОБА_1 , скасування рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в позові та зміни рішення в частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди шляхом зменшення її розміру з 10 000 грн до 9 839 грн 17 коп. та в частині вирішення питання про стягнення судового збору за позовними вимогами ОСОБА_3 , стягнувши такий з відповідача в користь держави.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 1, 3, 4; ч. 4; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Гусятинського районного суду від 11 лютого 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 3 217 грн 67 коп. - відмовити.

Рішення Гусятинського районного суду від 11 лютого 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 10 000 грн до 9 839 (дев`ять тисяч вісімсот тридцять дев`ять) грн 17 коп. та стягнувши з ОСОБА_4 в користь держави 768 грн 40 коп. судових витрат.

Рішення Гусятинського районного суду від 11 лютого 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди змінити, доповнивши його резолютивну частину реченням такого змісту. Зобов`язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_4 після відшкодування ним збитків пошкоджені деталі (лом) транспортного засобу, що підлягали заміні й мають певну вартість.

В решті рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Судові витрати, пов`язані з апеляційним розглядом справи покласти на сторони, в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 17 червня 2020 року.

Головуючий

Судді