Справа №265/3602/20
Провадження №2-о/265/310/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.

за участю секретаря судового засідання Дрьомової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за заявою заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності трудової книжки,
заінтересована особа: Маріупольське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Донецької області, -
В С Т А Н О В И В:
01 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме трудової книжки НОМЕР_1 . В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що він звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії, однак йому було відмовлено, оскільки згідно наданої трудової книжки його прізвище російською мовою зазначено « ОСОБА_2 ». На теперішній час він не може оформити пенсію. На підставі переліченого просить суд встановити факт того, що трудова книжка заповнена 25 липня 1978 серії НОМЕР_1 , належить йому ОСОБА_1 .
Заявник надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягає.

Представник зацікавленої особи - Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до судового засідання не з`явився за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

У ст. 46 Конституції України закріплене право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно п. 6 ч. 1; ч. 2ст. 315 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Крім того, згідно п. 12Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.1ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».
Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке заповнено російською мовою, « ОСОБА_3 » народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Жданов Донецької області.
З копії військового квитка НОМЕР_3 , виданого 23 червня 1989 року Чернігівським міськвійськоматом Чернігівської області, вбачається, що він заповнений російською мовою на прізвище, ім`я, по батькові « ОСОБА_3 ».
З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 27 березня 2001 року Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, вбачається, що він виданий на прізвище, ім`я, по батькові - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії свідоцтва про шлюб, виданого 13 травня 2016 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що 27 квітня 1992 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклав шлюб із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі чого був складений актовий запис №4 від 27 квітня 1992 року.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що вона заповнена 25 липня 1978 року російською мовою на прізвище ім`я, по батькові « ОСОБА_3 ».
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Суд зауважує, щог заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним.
Отже проаналізувавши сукупність зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт, що трудова книжка, заповнена російською мовою 25 липня 1978 року, дійсно належить ОСОБА_1 , про що свідчить відповідність у наданих документах. При цьому наявність помилки при написанні прізвища заявника у трудовій книжці позбавляє його можливості реалізувати своє право на пенсійне забезпечення; виправити помилку на даний час неможливо.
Наведене дає підстави вважати заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
На підставі вказаного, керуючись 258,259,263-265, 315, 319 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності трудової книжки,
заінтересована особа: Маріупольське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Донецької області - задовольнити.

Встановити юридичний факт того, що трудова книжка НОМЕР_1 , заповнена 25 липня 1978 року, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , уродженцю міста Маріуполя Донецької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, якому повне рішення не були вручені у день його оголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадках передбачених ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 22 червня 2020 року.

Суддя: Козлов Д.О.