Справа № 496/2984/19
Провадження № 2/496/394/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 рокуБіляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря - Дигуляр А.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро та ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, вартість послуг експерта та різницю між матеріальною шкодою та страховим відшкодуванням, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулась до суду з вищевказаним позовом в якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду, вартість послуг експерта, різницю між матеріальною шкодою та страховим відшкодуванням, моральну шкоду та судові витрати стягнути з відповідачів пропорційно заявлених вимог. Заявлені в позовній заяві вимоги представник позивача мотивує тим, що 13.09.2018 року о 10:40 годинні в Одеській області, Біляївському районі, с. Великий Дальник, вул. Маякська, 14 при виїзді з парковки водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Subaru Forester» з д.н.з. НОМЕР_1 , не надав перевагу в русі автомобілю марки «Toyota Avalon» з д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по АДРЕСА_1 . Внаслідок зазначених вище обставин сталося зіткнення між вказаними автомобілями, внаслідок чого вони отримали механічні пошкодження. 11 червня 2019 року громадянина ОСОБА_3 постановою суду було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність у ОСОБА_3 застрахована не була. 20 вересня 2018 року позивач звернувся із заявою до Моторне (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але у жовтні 2018 року позивачу листом від МТСБУ було відмовлено у здійснені виплати у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була не застрахована, а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи, він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, але закон не передбачає, що транспортний засіб визначається забезпеченим у зв`язку із керуванням ним особою, яка віднесена до пільгової категорії громадян України. При настанні дорожньо-транспортної пригоди на ОСОБА_1 була складена постанова ЕАВ № 595516 від 19.09.2018 року про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, але 17 січня 2019 року було винесено рішення Овідіопольським районним судом Одеської області про скасування вказаної постанови. 13 березня 2019 року на поштову адресу МСТБУ була направлена заява про перегляд рішення по страховій справі № 53043 про відмову у відшкодуванні страхової виплати. 25 березня 2019 року був отриманий лист від МТСБУ в якому зазначається, що на теперішній час МСТБУ не вбачає підстав для перегляду раніше прийнятого рішення.

Позивач звернувся до Фізичної особи підприємця судового експерта ОСОБА_5 для визначення вартості збитків автомобілю «Toyota Avalon», за результатами проведеного дослідження позивач отримав висновок згідно якого матеріальна шкода спричинена власнику автомобіля «Toyota Avalon» становить її ринкову вартість на дату ДТП у розмірі 328434 грн. 52 коп. У зв`язку з тим, що матеріальна шкода вказаного автомобіля дорівнює ринковій вартості (залишків) автомобіля «Toyota Avalon» після ДТП, яка складає 156598 грн. 18 коп. Вартість послуг експерта, який склав вищевказаний висновок становить 3000 грн. 00 коп. Також представник позивача в позовній заяві зазначив, що позивач після скоєння ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди за участі його автомобіля дуже сильно переживав нанесення значних ушкоджень його майну, тому також вважає за необхідне стягнути з відповідача - ОСОБА_3 матеріальну шкоду на користь позивача. Враховуючи вказане представник позивача звернувся до суду з відповідною заявою.

11.09.2019 року від відповідача - ОСОБА_3 до суду надійшов відзив в якому він зазначив, що він заперечує проти задоволення позовних вимог у зв`язку з тим, що на частині автомобільної дороги, а саме Одеса-Рені на відрізку і в межах населеного пункту с. Великий Дальник, Біляївського району, Одеської області, на якій відбулась дорожньо-транспортна пригода з участю позивача та відповідача - ОСОБА_3 постійно трапляються дорожньо-транспортні пригоди з жертвами та постраждалими, тому для попередження дорожньо-транспортних приход на в`їзді в населений пункт встановлено попереджувальний дорожній знак. 1-39 «аварійно небезпечна ділянка», а на перехресті за 96 м. від місця ДТП встановлено світлофор, попереджувальний знак 1-32, який забороняє автомобільному транспорту рух зі швидкістю, що перевищує 40 км. на годину. 13.09.2018 року о 10 годині 40 хвилин, ОСОБА_3 після визначення безпечного виїзду на автомобільну дорогу на автомобілі марки «Subaru Forester» дійсно сталось ДТП на вільній від зустрічного автотранспорту зустрічній смузі руху з автомобілем марки «Toyota Avalon» під керуванням ОСОБА_1 В складеному працівниками поліції протоколі № 431636 від 13.09.20118 року ОСОБА_3 свої підписом підтвердив тільки сам факт виникнення ДТП. Також в своєму відзиві відповідач зазначив, що водій ОСОБА_1 на своєму автомобілі здійснював рух на вказаній ділянці дороги на якій розміщений попереджувальний дорожній знак 1-32, який забороняє автомобільному транспорту рух зі швидкістю, що перевищує 40 км. на годину зі швидкістю 63 км. на годину (17,65 метрів в секунду). Відповідач зазначив, що якщо б позивач рухався після світлофора зі швидкістю 40 км. на годину він знаходився б за 72,3 м. від місця зіткнення та дорожньо-транспортна пригода не відбулась. Також на думку відповідача при проведенні судовим експертом дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди по АДРЕСА_2 , ініційоване позивачем, умисно не було враховано причинний зв`язок перевищення швидкості руху позивачем. Водієм автомобіля марки «Toyota Avalon» - ОСОБА_1 порушено п.п. 2-3, 12-1, 12-3, 12-4, 12-5 Правил дорожнього руху України, а це відсутність реакції водія на зміну дорожніх обставин чи зміни ситуації і необхідність на це реакції, не вжиття заходів для зменшення швидкості або зупинки руху автомобіля в залежності від обставин чи виникнення перешкод, що і призвело до автотранспортної пригоди, якою було завдано відповідачу матеріальну шкоду, так як його автомобіль рік не використовується ним, не ремонтується і є непридатним до експлуатації. Також відповідач вказав, що йому було завдано моральну шкоду зв`язану з стресовим і хворобливим станом, неможливістю займатися активною діяльністю та шкоду здоров`ю так як в результаті ДТП ОСОБА_3 отримав забій грудної клітини і переломи чотирьох ребр грудної клітини, що призвело до 90 днів лікування ОСОБА_3

30.10.2019 року від представника відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) на адресу суду надійшов відзив в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що 13.09.2018 року водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Субару Форестер» р/н НОМЕР_1 , рухаючись у с. Великий Дальник, Біляївський район, Одеська область, допустив зіткнення з автомобілем марки «Тойота Авалон» р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого вказані автомобілі зазнали механічні пошкодження. Власником автомобіля марки «Тойота Авалон» р/н НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 11.06.2019, винним у вищевказаній ДТП визнано ОСОБА_3 . На дату ДТП цивільно-правова відповідальність останнього застрахована не була.Відповідно до п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.В законі чітко визначено умови, за яких особи звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Одним з них є те, що водій, який віднесений до пільгової категорії громадян має бути власником керованого ним автомобіля.Власником пошкодженого автомобіля марки «Тойота Авалон» р/н НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , який не відноситься до пільгової категорії громадян, не керував даним автомобілем на час ДТП та не виконав вимоги Закону щодо обов`язкового страхування цивільно-правовоївідповідальності власників наземних транспортних засобів. ОСОБА_1 , який 13.09.2019 керував згаданим автомобілем має посвідчення інваліда 1 групи.Між тим Закон не передбачає, що транспортний засіб визнається забезпеченим у зв`язку із керуванням ним особою, яка віднесена до пільгової категорії громадян України. МТСБУ згідно положень ст. ст. 39-41 Закону, на території України та на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта» є єдиною некомерційною організацією, яка є гарантом відшкодування шкоди на умовах, виключно передбачених Законом. МТСБУ не є страховиком, не реалізує страхові продукти, не отримує з цього прибутки, та не є стороною в договорі страхування, тому враховуючи зазначене МТСБУ не визнає позовні вимоги позивача в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача та позивач на позовних вимогах наполягали та просили їх задовольнити, так як ОСОБА_3 постановою суду було визнано винним у вчиненні ДТП зазначеного в позовній заяві.

Відповідач - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Представник відповідача Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, але представник МТСБУ висловив свою позицію у наданому до суду відзиві.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін по справи прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником автомобіля марки «Toyota Avalon» д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 02.06.2006 року та сином позивача (а.с. 8).

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 11 червня 2019 року провадження у справі про притягнення до адміністративної справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду прави строків передбачених ст. 38 КУпАП, але у мотивувальній частині постанови визнанно ОСОБА_3 винним у вчинення ДТП, яке відбулось 13.09.2018 року об 11:00 годині в Одеській області, Біляївському районі в с. Великий Дальник при виїзді з парковки по вул. Маяцька, 14 за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 9-10).

20 вересня 2018 року позивач звернувся із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до Моторного (транспортного) страхового бюро України про повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 13.09.2018 року о 10:40 годинні в Одеській області, Біляївському районі, с. Великий Дальник, вул. Маякська, 14 за участю водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки «Subaru Forester» з д.н.з. НОМЕР_1 та автомобілем марки «Toyota Avalon» з д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (а.с. 12-14).

1 жовтня 2018 року позивачу листом № 31-05/30807 від МТСБУ було відмовлено у здійснені виплати у зв`язку з тим, що особи на яких поширюється ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вважаються такими, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а транспортний засіб, якими вони керують не залежно від права володіння не вважається забезпеченим, якщо він не зазначений в жодному чинному на дату пригоди договорі обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності (а.с. 15).

17 січня 2019 року Овідіопольським районним судом Одеської області було скасовано постанову ЕАВ № 595516 від 13.09.2018 року про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425 грн., за ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (а.с. 17-21).

13 березня 2019 року представником позивача було надіслано заяву від 12.03.2019 року на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро України про перегляд рішення по страховій справі № 53043 про відмову у відшкодуванні страхової виплати та поновлення зазначеної страхової справи (а.с. 22, 23).

18.03.2019 року представником МТСБУ був направлений лис № 31-05/8337 на адресу представника позивача, з я кого вбачається, що МТСБУ на теперішній час не вбачає підстав для перегляду раніше прийнятого рішення (а.с. 24).

Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечення обов`язковості страхування цивільно-правової відповідальності. З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно роздруківки з сайту http://www.kitsoft.kiev.ua/ вбачається, що поліс на транспортний засіб з д.н.з. НОМЕР_1 не знайдено (а.с. 11).

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

ОСОБА_1 є інвалідом І групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 27.10.1999 року (а.с. 16).

Згідно п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння : транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до висновку експерта № 80-19 по дослідженню автомобіля Toyota Avalon. реєстраційний номер НОМЕР_2 від 06.05.2019 року вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Toyota Avalon реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 13.09.2018 року, визначається рівною 328434,52 грн. 52 коп. Ринкова вартість вказаного автомобіля визначається рівною 156598,18 грн. (а.с. 25-78).

Відповідно до висновку судового експерту Чернявського А.І. № 11001180 від 11.10.2018 року вбачається, що швидкість руху автомобіля Toyota Avalon реєстраційний номер НОМЕР_2 при наближенні до місця зіткнення, зокрема на розглядаємій ділянці складала близько 63 км/год. (а.с. 115-120).

Відповідно до висновку судового експерту Чернявського А.І. № 10205190 від 08.05.2019 року, вбачається, що водію автомобіля марки «Subaru Forester» з д.н.з. НОМЕР_1 необхідно було дати дорогу автомобілю марки «Toyota Avalon» з д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , з технічної точки зору водій автомобіля марки «Toyota Avalon» з д.н.з. НОМЕР_2 повинен був рухатись на даній ділянці проїжджої частини зі швидкістю не більше 40 км/год., а з моменту виявлення автомобіля марки «Subaru Forester» з д.н.з. НОМЕР_1 , який перетинав проїжджу частину - застосувати міри по зниженню швидкості аж до повної зупинки свого транспортного засобу. Також з висновку експерта вбачається, що не вбачається факторів технічного характеру, які б могли перешкоджати водію автомобіля марки «Subaru Forester» з д.н.з. НОМЕР_1 належним чином виконати вимоги п. 10.2 ПДР України, тим самим запобігти виникненню ДТП. С технічної точки зору водій автомобіля марки «Toyota Avalon» з д.н.з. НОМЕР_2 не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом своєчасного гальмування та повної зупинки свого транспортного засобу до місця зіткнення відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України, як при русі с фактичною швидкістю, так і с максимальною допустимою швидкістю на вказаній ділянці проїжджої частини швидкістю руху 40 км./год. Дії водія автомобіля марки «Subaru Forester» з д.н.з. НОМЕР_1 не відповідають вимогам п. 10.2 ПДР України с технічної точки зору є необхідними та достатніми, тобто технічною підставою настання ДТП (а.с. 138-143).

ОСОБА_3 було подано до суду клопотання про призначення додаткової судової автотехнічної експертизи по вищевказаній цивільній справі, але судом було відмовлено в задоволені вказаного клопотання у зв`язку з тим, що висновок експерта, який наявний в матеріалах справи, не було визнано неповним або неясним та в зазначеному висновку міститься відповідь на заявлені в клопотанні відповідача питання, також судом не було встановлено обставин, які свідчили б про невідповідність висновку судової експертизи матеріалам цивільної справи чи таких, які викликають сумніви в її правильності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті і 192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Тобто до вказаних осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Законом Україну від 05 липня 2011 року № 3565-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» було спрощено порядок керування транспортними засобами, у тому числі визначено, що водієві, який не є власником автомобіля, для керування транспортним засобом не потрібно оформляти нотаріально посвідчену довіреність на право керування автомобілем та тимчасовий реєстраційний талон, а достатньо отримати у власника такого майна технічний паспорт на нього.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року, справа № 200/21325/15-ц.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Щодо посилань позивача, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 50000,00 грн., на підставі того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому довелося перенести страждання у зв`язку з пошкодженням його майна, порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан психологічного здоров`я його особисто та членів його сім`ї, а також моральних страждань, але жодних належних та допустимих доказі позивач на підтвердження вказаного не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

За правилом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевказане суд, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Витрати пов`язанні зі сплатою судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 386, 395, 396, 1192 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 79, 80, 81, 89, 178, 259, 263-265, 273, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 13, 21, 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_6 ) до Моторного (транспортного) страхового бюро України (місце знаходження - 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) та ОСОБА_3 (місце знаходження - АДРЕСА_4 ), третя особа: ОСОБА_4 (місце проживання - АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_7 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, вартість послуг експерта та різницю між матеріальною шкодою та страховим відшкодуванням - задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 вартість послуг експерта у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю між матеріальною шкодою та страховим відшкодуванням у розмірі 71836 (сімдесят одну тисячу вісімсот тридцять шість) гривень 34 коп.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір у розмірі 437,09 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 437,09 гривень.

Частину судового збору у сумі 1642,58 грн. віднести на рахунок держави.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 травня 2020 року.

Суддя В.М. Буран