Справа № 372/4543/19
Провадження № 2-729/20
У Х В А Л А

18 червня 2020 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Висоцької Г.В.

за участю секретаря судових засідань Сокол О.В.

представника відповідача Каращука В.Г.

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вищезазначена цивільна справа.

16.06.2020 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що діями ОСОБА_1 , які полягали в затоплені квартири за адресою: АДРЕСА_1 , було завдано шкоду в розмірі 80 560 грн. 00 коп., яку позивач відшкодував власникові за договором страхування. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 ухиляється від добровільного виконання грошового зобов`язання і вчиняє дії направлені на уникнення відповідальності, позивач вважає за доцільне накласти арешт на належне їй нерухоме майно у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача до судового засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення заяви про забезпечення позову, просили у її задоволенні відмовити, посилаючись на відсутність підстав для її задоволення та не співмірність заявлених у справі позовних вимог та вартості належної відповідачу квартири.

Суд, вислухавши представників сторін, відповідача, дослідивши наявні матеріали цивільної справи, заяву представника позивача про забезпечення позову, зазначає наступне.

Приписами статті 149 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України підставою для забезпечення позову є те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги існування спору між сторонами, предмет, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, оскільки судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Заява позивача про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Незгода відповідача ОСОБА_1 в добровільному порядку відшкодувати шкоду свідчить лише про наявність спору між сторонами і не є сама по собі доказом унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Окрім цього, незгода ОСОБА_1 базується не на запереченні самого факту завдання шкоди, а незгодою із заявленою сумою шкоди, яку остання вважає надмірно завищеною.

Окрім цього, розмір заявленої шкоди в розмірі 80 560 грн. є неспівмірним із вартістю квартири, належної відповідачу ОСОБА_1 , попередня вартість якої за словами представника відповідачки ОСОБА_3 становить близько 1 000 000 грн. за ринковими цінами на сьогодні.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 149 153, 353-354 ЦПК України, суддя ,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів до Київського апеляційного суду відповідно до статей 353, 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 18.06.2020 року.

Суддя Г.В. Висоцька