Справа № 766/8093/20
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

04.06.2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого Єпішина Ю.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Ухвалою від 04.06.2020 року відкрито провадження у справі.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначається, що позивач звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 .

При цьому, заявник зазначає, що 24.03.2020 року він звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, оскільки в лютому 2020 року вирішив придбати житловий будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Між позивачем та ОСОБА_2 був укладений Попередній договір купівлі-продажу будинку (частини домоволодіння) від 18.02.2020 року, за умовами якого відповідачу передано аванс в сумі 122500,00 грн., який входить до загально вартості будинку. Відповідач необхідні документи для укладення (нотаріального посвідчення) основного договору купівлі-продажу не підготувала, внаслідок чого позивач відмовився від придбання зазначеного житлового будинку, про що повідомив відповідачу та звернувся до останньої із проханням про повернення сплачених ним коштів в якості авансу. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2020 року по цивільній справі № 766/51 17/20 було відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Ухвалою від 03.04.2020 року по справі № 766/5117/20, залишеної без змін Постановою Херсонського апеляційного суду від 06.05.2020 року, в задоволені заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 549/10000 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , якій належить на праві власності ОСОБА_2 відмовлено. 25.03.2021 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) був укладений Договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку. На думку позивача, правочин був вчинений відповідачем ОСОБА_2 з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення у рахунок виконання рішення суду про стягнення з неї грошових коштів, що є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. На даний час власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , який має можливість вирішувати юридичну й фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (продати, подарувати, передати за заповітом майно, передати в іпотеку). На думку позивача в даному випадку існує необхідність у забезпеченні позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріли заяви, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно норм ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. ч. 1,2 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитись, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у розі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 .

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, виходячи зі змісту положень п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно можливо виключно за умови належності його Відповідачу або якщо воно підлягає передачі або сплаті Відповідачеві.

З матеріалів справи убачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу від 17.04.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1244.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами заявник ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 є предметом спору.

З матеріалів справи встановлено, що предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , внаслідок його укладання з метою приховання майна від наступного звернення стягнення у рахунок виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не містить вимог майнового характеру стосовно зазначеного житлового будинку, який є предметом спірного договору.

Дослідивши подані в обґрунтування заявленого клопотання докази, суд, вирішуючи питання щодо застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно, приходить до висновку, що між сторонами виник спір щодо правочину (договір купівлі-продажу), який вчинений між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою приховання нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_1 від наступного звернення стягнення у рахунок виконання рішення суду про стягнення грошових коштів.

З наданих заявником доказів убачається, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа № 766/5117/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 122500,00 грн.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей, що на час розгляду заяви про забезпечення позову, у зазначеній справі № 766/5117/20 вирішено спір між сторонами та ухвалено судове рішення, яке підлягає виконанню.

Наявність існуючої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання постановленого рішення суду по суті спору, щодо зазначеного майна ґрунтується виключно на припущеннях заявника ОСОБА_1 оскільки на час розгляду заяви не підтверджена належними та допустимим доказами.

Відтак, заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову і не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову та не доведена співмірність заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Суд звертає увагу, що вищевказані обставини не позбавляють позивача права звернутись до суду із заявою про забезпечення позову в інший спосіб та обрати спосіб забезпечення позову відповідно до вимог ЦПК України, а саме ст. ст. 150-152 ЦПК України, оскільки таке право передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України на будь - якій стадії розгляду справи.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 149-153 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Херсонський міський суд Херсонської області. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.М. Єпішин