22-ц/804/1482/20
266/7722/18

Головуючий у 1 інстанції Д`яченко Д.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого суді Принцевської В.П.

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.

секретар Сидельнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року у цивільній справі №266/7722/18 за клопотанням Закритого акціонерного товариства «РТХ-Логістик» про визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшло клопотання ЗАТ «РТХ-Логістик» про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду рішення Арбітражного суду міста Москви від 07 грудня 2017 року у справі № А40-183141/16-6-1612 про стягнення з ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» на користь ЗАО «РТХ-Логістик» заборгованості в розмірі 297400 доларів США, неустойки в розмірі 41792 долари США, витрат по сплаті державного мита 200000 руб. РФ, що набрало законної сили 09.01.2018.

Клопотання обґрунтоване тим, що вказане рішення Арбітражного суду міста Москви від 07 грудня 2017 року набрала законної сили, разом з тим, не виконується ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» на території Російської Федерації, а тому представник ЗАО «РТХ-Логістик» звернувся до суду із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконати на території України рішення Арбітражного суду міста Москви від 07 грудня 2017 року.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року клопотання ЗАТ «РТХ-Логістик» про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду рішення Арбтражного суду міста Москви від 07 грудня 2017 року у справі №А40-183141/16-6-1612 про стягнення з ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» на користь ЗАТ «РТХ-Логістик» заборгованості в розмірі 297400 доларів США, неустойки в розмірі 41792 долари США, витрат по сплаті державного мита 200000 руб. РФ, що набрало законної сили 09.01.2018 року задоволено. Надано дозвіл на виконання в Україні рішення іноземного суду - рішення Арбтражного суду міста Москви від 07 грудня 2017 року у справі №А40-183141/16-6-1612 про стягнення з ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» на користь ЗАТ «РТХ-Логістик» заборгованості в розмірі 297400 доларів США, неустойки в розмірі 41792 долари США, витрат по сплаті державного мита 200000 руб. РФ, що набрало законної сили 09.01.2018 року, що набрало законної сили 09.01.2018 року.

З вказаною ухвалою не погодився ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» і оскаржив її в апеляційному порядку. Посилався на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і постановив ухвалу з порушенням вимог процесуального Закону. Вважає, що клопотання ЗАТ «РТХ-Логістик» не відповідає вимогам ст. 466 ЦПК України. Просив скасувати ухвалу суду.

В судовому засіданні представник ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» повністю підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Представник Закритого акціонерного товариства «РТХ-Логістик» в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу з наступних підстав.

Судом правильно встановлено, що рішенням Арбітражного суду міста Москви від 07 грудня 2017 року у справі № А40-183141/16-6-1612 стягнуто з ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» на користь ЗАО «РТХ-Логістик» заборгованість в розмірі 297400 доларів США, неустойку в розмірі 41792 долари США, витрати по сплаті державного мита 200000 руб. РФ, що набрало законної сили 09.01.2018.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» встановлює, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

У частині 1 статті 462 ЦПК України встановлено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено з підстав визначених ч. 2 ст. 468 ЦПК України.

На даний час між Україною та Російською Федерацією діє Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 1993 року, яка 10 листопада 1994 року ратифікована Верховною Радою України та набула чинності для України 14 квітня 1995 року (далі- Конвенція).

Згідно зі ст. 51 цієї Конвенції - кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін:

а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень);

б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Відповідно до ст. 53 Конвенції клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.

До клопотання додаються:

а)рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення;

б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена;

в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання;

г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Відповідно до частини 8 статті 467 Цивільного процесуального кодексу України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

В статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На аркушах справи 80-89 містяться письмові докази (ухвала Господарського суду Донецької області від 3.10.2017 року, ухвала Господарського суду Донецької області від 11.10.2017 року, ухвала Господарського суду Донецької області від 15.11.2017 року) якими підтверджується, що Господарський суд Донецької області виконав всі три доручення Арбітражного суду м.Москви про вручення Товариству з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» повідомлень про дату, час і місце розгляду справи, як цього вимагає ч. 2 та ч. 3 ст. 466 ЦПК України.

Також в матеріалах справи є належним чином завірена копія рішення Арбітражного суду міста Москви від 07 грудня 2017 року у справі № А40-183141/16-6-1612 , копія виконавчого листа ФС № 023920128.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд повно і всебічно дослідив обставини справи і ухвалив рішення згідно з вимогами Закону.

Керуючись ст. 375, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді