Справа № 603/186/20
Провадження №2/603/148/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2020 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І.М.

секретаря судового засідання Захарчишин М.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

предмет позову: зміна способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, визначений судовим наказом Монастириського районного суду Тернопільсьої області від 10.12.2019 року про стягнення з нього на ім`я ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши його у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з часу набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно судового наказу (Справа №603/712/19) виданого Монастириським районним судом Тернопільської області 10.12.2019 року вирішено стягувати з позивача на ім`я ОСОБА_2 , аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 02.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач в позові зазначає, що підставою його звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення є те, що раніше за час перебування за межами України на роботі він допомагав сім`ї, утримував дитину хоча робота була сезонною та нестабільною. На даний час ніде не працює, офіційно працевлаштуватися не може, інших доходів не має, нерухоме та рухоме майно в нього відсутнє, проживає разом з батьками в зв`язку з чим вважає, що його матеріальний стан змінився.

Також, позивач в позовній заяві щодо зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення вказує на те, що так як він ніде не працює з нього стягуються аліменти у розмірі середньомісячної заробітної плати штатних працівників Монастириського району за IV квартал 2019 року, що становить 6872 грн (1/4 становить 1718 грн), які він не має можливості сплачувати щомісяця, в зв`язку з чим в нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, яку він не може погасити, а тому просить зменшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з 1/4 на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ІІ. Процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 23.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

ІІІ. Позиції сторін.

25.05.2020 року представником відповідача до суду направлено відзив на позовну заяву про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення в якому просить у задоволенні позовних вимогах відмовити з підстав зазначених в відзиві.

02.06.2020 року позивачем направлено до Монастириського районного суду Тернопільської області відповідь на відзив де він виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідача у відзиві заперечень та відхилив їх посилаючись на практику Верховного Суду України викладених в п. 23 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 та постанови Верховного Суду України від 05.02.2014 року в справі №6-143цс13.

05.06.2020 року представником відповідача до суду направлено заперечення на відповідь на відзив в якому він виклав свої аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів, які відхилив посилаючись на ч. 3 ст. 181 СК України та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в позові та відповіді на відзив, наполягає на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, проте представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечив з підстав зазаначених в відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив, просить в позовних вимогах відмовити повністю.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, розглянувши подані позивачем письмові документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті та ознайомившись із запереченнями відповідача, викладеними представником відповідача в відзиві на позовну заяву та в запереченні на відповідь на відзив дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно судового наказу (Справа №603/712/19) виданого Монастириським районним судом Тернопільської області 10.12.2019 року вирішено стягувати з позивача на ім`я ОСОБА_2 , аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 02.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення є те, що він ніде не працює та офіційно працевлаштуватися не може, а тому сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі не має змоги. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 ніяких доходів не отримує, офіційно не працевлаштований, у власності нерухомого майна не має - з нього стягуються аліменти у розмірі середньомісячної заробітної плати штатних працівників Монастириського району за IV квартал 2019 року, що становить 6872 грн (1/4 становить 1718 грн), в зв`язку з чим в нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, яку він не може погасити, що підтверджується:

-Трудовою книжкою виданою на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.06.2012 року згідно записів якої позивач з 08.08.2012 року по 03.02.2013 року отримував виплату допомоги по безробіттю, в подальшому записи в трудовій книжці відсутні та свідчить про те, що позивач офіційно не був працевлаштований;

-Довідкою №70 виданою Монастириською районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості від 13.05.2020 року, згідно якої ОСОБА_1 в Монастириській районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості не зареєстрований як безробітний;

-Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованого 13.03.2020 року за №204017276;

-Таблицею середньомісячної заробітної плати штатних працівників по містах і районах у 2019 року;

-Довідками виданими виконавчим комітетом Вістрянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 18.02.2020 року №52, №50 де вказано, що на час видачі вказаної довідки ОСОБА_1 ніде не працює та проживає разом із батьками.

В зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просить зменшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з 1/4 частини заробітку (доходу) на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

V. Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, при стягненні аліментів ураховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, визначені в Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №146.

Частиною 4 Розділу XVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Мінюсту України № 512/5 від 02.04.2012 року, сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

У відповідності до ч. 2 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не працює, ніякого доходу не отримує, з нього у відповідності до ч. 2 ст. 195 СК України стягуються аліменти в розмірі середньомісячної заробітної плати штатних працівників Монастириського району за IV квартал 2019 року в сумі що становить 6872 грн з яких 1/4 становить 1718 грн, розмір яких він просить зменшити шляхом зміни способу їх стягнення.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року.

Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В відповіді на відзив позивач в підтвердження законності своїх позовних вимог посилається на постанову ВСУ від 05.02.2014 року в справі №6-143цс13 в якій суд дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки) з чим суд не погоджується з таких підстав.

08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року № 2037-VIII (надалі «Закон»). Закон спрямований на усунення прогалин і колізій в законодавчому регулюванні процедури стягнення аліментів і додаткових витрат на дитину з метою мінімізації можливостей платника ухилятися від обов`язку утримувати дитину.

Зміни торкнулися, зокрема наданню стягувачу аліментів виняткового права вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

VІ. Висновки за результатами розгляду справи.

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення ч. 3 ст. 181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає. Таким чином, суд дійшов висновку, що посилання позивача на положення ст. 192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним, адже позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення.

Висновок суду за результатами розгляду справи повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладених у справі №539/3532/18 (№ в ЄДРСР 87950881) від 24.02.2020 року.

В зв`язку з наведеним позовна вимога про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з частки від заробітку (доходу) на тверду грошову суму, задоволенню не підлягає.

VІ. Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі відмови в задоволенні позову покладаються на відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Так як позивач за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі не скористався своїм правом змінити підстави позову (ч. 3 ст. 49 ЦПК України), маючи таку можливість після ознайомлення з відзивом на позовну заяву, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, а тому з позивача ОСОБА_1 слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 141, 263, 282 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 182, 183, 192 СК України суд,-

УХВАЛИВ:

1.В задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення - відмовити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення чи ухвалення рішення за відсутності учасників справи або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.3 розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено 12.06.2020 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), проживаючого за адресою: с.Вістря Монастириського району Тернопільської області.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої та зареєстрованої за адресою: с.Вістря Монастириського району Тернопільської області.

Представник відповідача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович, (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №701 від 27.04.2012 року, Ордер серії ВО №1004786, Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 19.05.2020 року №212), місцезнаходження якого: вул.С.Бандери №1 м.Монастириська Тернопільська область.

Суддя І. М. Галіян