Справа № 237/3541/18
Провадження № 2/237/152/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.20 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С. М.,

при секретарі Бахтіяровій Н. В.,

за участю:

представника відповідача Шульга О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг в Дніпропетровській області про захист прав споживачів та відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

27.07.2017 року до Великоновосілківського районного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Служби Автомобільних доріг в Дніпропетровській області про захист прав споживачів та відшкодування шкоди, в якій позивач просить:

- стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду у загальній сумі 7172 грн.;

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 01.07.2017 року в Покровському районі Дніпропетровської області, керуючи автомобілем Skoda Octavia А7 Elegance, приблизно на 117 км. автодороги Н-15 Запоріжжя-Донецьк, потрапив правим переднім колесом автомобіля у вибоїну на дорозі, внаслідок чого пошкодив колесо. Позивач вказує, що йому спричинено матеріальну шкоду, у зв`язку з неякісним дорожнім покриттям та моральну шкоду у зв`язку з бездіяльністю відповідача, які він прохав стягнути в судовому порядку.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 29.07.2017 року відкрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 04.12.2017 року заяву про самовідвід судді Яненко Г. М. задоволено, справу передано на повторний автоматичний розподіл.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 06.12.2017 року суддею Якішина О. М. заявлено самовідвід, справу направлено до апеляційного суду Донецької області для визначення підсудності.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14.12.2017 року визначено підсудність справи Вугледарському міському суду Донецької області.

Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 09.01.2018 року прийнято до розгляду справу та призначено підготовче судове засідання.

Розпорядженням голови Вугледарського міського суду Донецької області від 26.06.2018 року направлено матеріали цивільної справи до Великоновосілківського районного суду Донецької області як найбільш територіально наближеного до Вугледарського міського суду Донецької області, у зв`язку з тим, що у суддів Вугледарського міського суду Донецької області закінчився п`ятирічний строк повноважень.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 16.07.2018 року суддею Яненко Г. М. заявлено самовідвід по справі.

Розпорядженням В . о . голови Великоновосілківського районного суду Донецької області Яненко Г. М. від 17.07.2018 року направлено матеріали цивільної справи для розгляду до Мар`їнського районного суду Донецької області як найбільш територіально наближеного.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 25.07.2018 року визначено головуючого суддю - Ліпчанського С. М.

Ухвалою Мар`їнськогорайонного суду Донецької області від 28.09.2018 року справу передано на розгляд до Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Бабушкінського районного суду від 20.11.2018 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Постановою Донецького апеляційного суду від 20.03.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Справу за позовом ОСОБА_1 направлено до Мар`їнського районного суду Донецької області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 15.04.2019 року прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

06.11.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, в задоволенні позовних вимог позивача відповідач просить відмовити. Відзив мотивований ним, що матеріальна шкода заявлена позивачем до стягнення не встановлена уповноваженою на те особою - експертом, а визначена позивачем самостійно, в той же час належним чином не зафіксовано факт дорожньо-транспортної пригоди, яка стала причиною, за словами позивача, пошкодження транспортного засобу. Також відповідач вказує, що позивачем не вказано порядок визначення моральної шкоди та не надано докази на підтвердження понесених страждань.

У судове засідання, призначене на 26.05.2020 року з`явився представник відповіла.

Представник відповідача просив відмовити з задоволення позовних вимог посилаючись на обставини, попередньо викладені в поданому до суду відзиві.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності на вказану дату не надходили. Однак в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за його відсутності, подані до дат інших судових засідань.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 05.10.2013 року, ОСОБА_1 є власником транспортного Skoda Octavia A7 Elegance, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску.

Відповідно до копії водійського посвідчення НОМЕР_3 від 29 травня 2007 року ОСОБА_1 має право керувати легковим транспортним засобом.

Позивач вказує, що 01.07.2017 року близько 12 годин 00 хвилин в Покровському районі Дніпропетровської області він керував автомобілем Skoda Octavia A7 Elegance, реєстраційний номер НОМЕР_2 , приблизно на 117 км. автодороги Н-15 Запоріжжя-Донецьк, потрапив правим переднім колесом автомобіля у вибоїну на дорозі, розміром 1 м. у довжину, 1 м. у ширину та 5 см. у глибину, внаслідок чого пошкодив дане колесо.

По даному факту до місця події позивачем були запрошені співробітники Покровського РВ МВС України в Дніпропетровській області, які оглянули місце події, відібрали пояснення, зафіксували пошкодження транспортного засобу та ями, яка спричинила вказане пошкодження. Заява була зареєстрована в журналі єдиного обліку Покровського МВ УМВС України в Дніпропетровській області за № 1930 від 01.07.2017 року.

Позивачем до матеріалів справи на підтвердження факту дорожньо-транспортної пригоди подано роздруковані фотознімки (т. 1 а.с.15-17), з яких вбачається дорожнє покриття з вибоїною, спущене колесо транспортного засобу та отвір (пошкодження) шини транспортного засобу.

Доказів на підтвердження виклику працівників поліції на ділянку руху для фіксації транспортної пригоди та копія заяви, зареєстрована в журналі обліку, на яку посилається позивач до матеріалів справи не додана.

Позивач вказує, що невідповідність ділянки дороги, де мала місце вище вказана подія, вимогам державних стандартів є наслідком бездіяльності відповідача, який зобов`язаний утримувати дороги у належному стані. Документів на підтвердження того, що вказана дорога знаходиться на утриманні Служби автомобільних доріг Дніпропетровської області до суду не надано, однак відповідач вказане заперечував.

Позивач вказує, що автомобіль під його керуванням в результаті вказаної пригоди отримав наступні механічні пошкодження: пошкоджено передню праву покришку (ремонту не підлягає), пошкоджено задню праву покришку (ремонту не підлягає), пошкоджено правий передній легко сплавний диск, пошкоджено задній правий легко сплавний диск. Позивач надав до суду довідку ФОП ОСОБА_4 про наявність пошкоджень, акт виконаних робіт та товарний чек на купівлю шин. Позивач вказав, що розмір матеріальної шкоди склав 7 172 грн.

У положеннях статей 7, 10 Закону України «Про автомобільні дороги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях.

Частиною третьою статті 14 та частиною першою статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів, забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху, забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях, термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах, своєчасне виявлення перешкод дорожнього руху та їх усунення а у разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними направляючими засобами: організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

У пункті 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року за № 198(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотримання норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до положень ст.. 129 Конституції України та ст. 2 ЦПК України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Недодержавння принципу змагальності сторін у судовому процесі є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у частині гарантування права на справедливий розгляд справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що неправомірні дії відповідача стали причиною дорожньо-транспортної пригоди за участю позивача.

Кодексом України про адміністративні правопорушення, ст. 140 передбачає відповідальність за порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на автомобільних дорогах і вулицях місць провадження робіт.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджені наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, передбачено, що виявлений факт порушення фіксується за допомогою протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з порушенням ст. 140 КУпАП, до нього долучається акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі з відповідними замірами. До обстеження також залучається представник підрозділу з експлуатації доріг (вулиць), який відповідає за належне тримання зазначеної ділянки.

Позивач вказує, що викликав працівників поліції до місця дорожньо-транспортної пригоди та ними було внесено відповідну заяву в журнал обліку Покровського МВ УМВС України в Дніпропетровській області за № 1930 від 01.07.2017 року. Вказану заяву або її копію до матеріалів справи позивачем не подано.

Позивачем до матеріалів справи подано заяву від 01.08.2017 року з вимогами прийняти заходи щодо недопущення порушення його прав на своєчасний та об`єктивний розгляд поданої ним заяви від 27.07.2017 року; зобов`язати відповідальну особу Покровського ВП Селидівського ВП ГУНП в Дніпропетровській області порушити провадження у справі про адміністративне правопорушення проти посадових осіб Сліжби автомобільних доріг в Дніпропетровській області, Дочірнього підприємства «Дніпровський облавтодор», Відкритого акціонерного товариства «Даржавна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за ст.. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до листа Синельниковської місцевої прокуратуриДніпропетровської області від 10.08.2017 року за № 60р, заяву ОСОБА_1 надіслано за належністю до Покровського ВП Синельниковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.Заявою від 12.11.2019 року ОСОБА_1 просив задовольнити раніше заявлені ним клопотання про витребування доказів у справі.

Так, матеріали справи містять наступні клопотання.

Клопотання ОСОБА_1 до Великоновосілківського районного суду Донецької області (т. 1 а.с.31-32) про витребування доказів, а саме витребувати з Покровського відділення поліції Синельниківського ГУНП в Дніпропетровській області (53600, Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Покровське, вул. Дмитра Яворницького, 134 а) матеріали перевірки його заяви від 01.07.2017 року про дорожньо-транспортну подію, що відбулась 01.07.2017 року в Покровському районі Дніпропетровської області, приблизно на 117 кілометрі автошляху Запоріжжя-Донецьк - для огляду.

Клопотання ОСОБА_1 до Великоновосілківського районного суду Донецької області (т. 1 а.с.89-90) про витребування доказів аналогічного змісту.

Клопотання ОСОБА_1 до Вугледарського міського суду Донецької області (т. 1 а.с. 112-113) про витребування доказів аналогічного змісту.

Клопотання ОСОБА_1 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (т. 1 а.с. 187-188) про витребування доказів аналогічного змісту.

З 01.04.219 року справа перебуває в провадженні судді Ліпчанського С. М. та позивачем до адресу саме Мар`їнського районного суду Донецької області не надано жодного клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Позивачем до матеріалів справи не надано доказів того, що він самостійно вживав заходи щодо отримання такого доказу та обставини, у зв`язку з якими вказаний доказ неможливо отримати самостійно.

Таким чином, матеріали справи не містять обгрутнованих доказів того, що мала місце дорожньо-транспортна пригода на ділянці автомобільної дороги, що перебуває на балансі відповідача.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що відсутній один з обов`язкових елементів відшкодування завданої шкоди як докази причинного зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Також суд звертає увагу, що розмір матеріальної шкоди, заявленої позивачем до стягнення ним було визначено самостійно без залучення відповідних експертних установ, організацій та відповідних спеціалістів, тому вказувати про об`єктивність вказаних розрахунків та неупередженість в їх здійсненні не варто.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до пункту 1 частини другоїстатті 23 ЦК Україниморальна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до частини першоїстатті 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно допункту 9постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

До матеріалів справи не надано доказів того, що позивачу було завдано моральну шкоду, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду) ч. 3 ст. 22 передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, а позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, то судові збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 43, 129 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, Законом України «Про автомобільні дороги», Законом України «Про дорожній рух», постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволення позову ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг в Дніпропетровській області про захист прав споживачів та відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільним справам Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено 04.06.2020 року.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 26.05.20 року