Постанова

Іменем України

10 червня 2020 року

провадження № 22-ц/796/6585/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

в складі судді Осаулова А.А.

від 03 лютого 2020 року

у справі №761/43539/19 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 26.09.2015 між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб. В шлюбі народився донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що за час спільного проживання з відповідачем вони не знайшли спільної мови, у зв'язку з чим відносини між ними, як подружжя, фактично припинилися. Вона залишилася у скрутному матеріальному становищі, так як не має змоги працювати, здійснюючи постійний догляд за дитиною.

Також, вказувала на те, що у відповідача, який є працездатною особою та має постійну заробітну плату, відсутні будь-які аліментні зобов`язання, у нього не перебувають на утриманні інші особи або непрацездатні батьки. Однак, незважаючи на дані обставини, відповідач добровільно відмовляється утримувати дружину, з якою проживає дитина.

За вказаних обставин просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частину від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив. Вказував, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки у зв`язку з відсутністю доходу, у нього відсутня фінансова можливість утримувати дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку. Зокрема, посилався на те, що він не має можливості влаштуватися на постійну роботу в Україні, так як затягнулось вирішення питання про вихід його з громадянства Республіки Сенегал і відсутність змоги набути громадянство України. Також зазначив, що його мати ОСОБА_4 , та батько ОСОБА_5 є людьми похилого віку, у зв`язку з чим потребують його постійної підтримки.

Крім цього, в обгрунтування відзиву посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в нього народився син ОСОБА_6 , який перебуває на його утриманні.

Відповідач, посилаючись на те, що він не має можливості утримувати позивачку, з якою проживає їх спільна дитина, просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обгрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції встановив обставини щодо скрутного матеріального становища відповідача та відсутність в нього заробітку, посилаючись лише на усні покази останнього, які не підтверджені належними доказами. Судом не взято до уваги, що відповідач не підтвердив свій статус офіційного безробітного.

Судом безпідставно зазначено в рішенні, що відповідач має аліментні зобов'язання, оскільки ОСОБА_2 добровільно відмовляється утримувати свою доньку ОСОБА_3 . На даний час в суді на розгляді перебуває заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки.

Судом також безпідставно взято до уваги покази свідка ОСОБА_7 , яка пояснила суду, що вона з ОСОБА_2 має спільну дитину, яка перебуває на утриманні останнього, оскільки дана обставина повинна підтверджуватися належним доказом - свідоцтвом про народження дитини. На думку скаржника, ОСОБА_7 є заінтересованою особою, з огляду на той факту, що є співмешканкою відповідача.

Крім того, суд необгрунтовано взяв до уваги посилання відповідача щодо перебування на його утриманні батьків, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів непрацездатності батьків.

Вважала, що відповідач не надав належних доказів відсутності у нього можливості утримувати дружину, з якою проживає дитина.

За наведених обставин просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ст. 19, 274 ЦПК України справи у спорах про стягнення аліментів підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та займається вихованням доньки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України (далі - СК України) аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

За приписами частини 4 статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказувала, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинилася, вони спільно не проживають. Відповідач має постійну заробітну плату, однак в добровільному порядку відмовляється утримувати дружину, з якою проживає дитина.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що позивачка повинна довести обставини, що чоловік (відповідач) може надавати матеріальну допомогу на її утримання, як дружини, з якою проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як зазначалось вище, звертаючись до суду з позовом, позивачка вказувала на те, що відповідач має можливість надавати кошти на її утримання.

Разом з тим, посилаючись на такі обставини, позивачка не надала до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу. Зокрема належними доказами, які підтверджують майновий стан відповідача є відомості з фіскальної служби, з пенсійного фонду та відомості з відповідних служб, що підтверджують наявність рухомого та нерухомого майна у відповідача. До того ж, у разі відсутності належних доказів на підтвердження майнового стану відповідача, позивачка у відповідності до вимог ст. 84 ЦПК України не зверталася до суду першої інстанції з клопотанням про витребування таких доказів.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку про те, що позивачем не доведено належними доказами наявність правових підстав для стягнення аліментів на її утримання.

Доводи апеляційної скарги, що відповідно Закону України "Про зайнятість населення", відповідач має право на працю не свідчать про те, що останній має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки, з якою проживає дитина, а відтак і не є підставою для скасування рішення суду.

У зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача майна та доходу, не заслуговують на увагу судової колегії і доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача аліментних зобов`язань та доказів непрацездатності батьків, про яких, як зазначає ОСОБА_2 , піклується.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в суді на розгляді перебуває заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 не спростовують заперечень відповідача щодо відсутності у нього аліментних зобов`язань, так як наявність судового наказного провадження не свідчить про ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. До того ж, стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки не є предметом спору у даній справі.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (201 200,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай