справа № 2302/508/2012
провадження № 2-зз/691/2/20
УХВАЛА

12 червня 2020 року Городищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань Шмунь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Городище Черкаської області заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України,-

встановив :

13 квітня 2020 року від ОСОБА_1 до Городищенського районного суду Черкаської області надійшла заява про скасування обмеження виїзду за кордон, як заходу забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Банк Кіпру» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Обгрунтовуючи заяву, відповідач ОСОБА_1 зазначив, що 31 жовтня 2012 року Городищенським районним судом Черкаської області у цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Банк Кіпру» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, було постановлено рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. До розгляду справи по суті, в рамках цієї ж справи, за окремою заявою, Звенигородським районним судом Черкаської області 28 липня 2011 року було винесено ухвалу про забезпечення позову, якою його тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у цивільній справі ОСОБА_1 .. Ухвалу суду не отримував, участі у судовому розгляді справи не брав. Про ухвалу суду стало відомо випадково, коли мав намір у виробничих питаннях перетнути кордон Україна-Білорусь. В послідуючому у Єдиному Державному Реєстрі судових рішень знайшов ухвалу, із змісту якої зрозумів про заборону його виїзду за кордон. Розгляд цивільної справи закінчився постановленням судового рішення, проте питання дії заходу забезпечення позову не вирішене. Вважає обмеженими свої права на підставі ухвали суду, якою заборонено виїзд за кордон, остільки вона винесена з недотриманням ст.12 Міжнародного Пакту про громадянські та політичні права, ст.ст.10,377-1 ЦПК України, ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Позбавлення права виїзду може негативно вплинути на його обов`язок сплачувати кошти за зобов`язанням, що призведе до негативних наслідків, тому виникла необхідність вирішити в судовому порядку питання скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон за межі України.

В судове засідання заявник, відповідач ОСОБА_1 не прибув, подав через канцелярію суду письмові заяви від 25 травня 2020 року, 09 червня 2020 року про розгляд заяви у його відсутності і підтримання заявлених вимог до суду.

Представник позивача ПАТ «Банк Кіпру», державний виконавець Звенигородського міськрайонного відділу Державної Виконавчої Служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ), державний виконавець Городищенського районного відділу Державної Виконавчої Служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ), будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду заяви згідно інформації в рекомендованих повідомленнях про врученнях поштових відправлень №083 від 04 червня 2020 року, №116 від 29 травня 2020 року, №314 від 01 червня 2020 року, №221 від 28 травня 2020 року, №124 від 29 травня 2020 року, №30 від 28 травня 2020 року до суду не прибули. Причин поважності неприбуття не повідомили, як і не надіслали заяв щодо відкладення чи розгляду справи, окрім державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу Державної Виконавчої Служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) про розгляд заяви у їх відсутності. На думку суду, неявка учасників процесу не перешкоджає розгляду заяви боржника у їх відсутності, остільки згідно до вимог ст.441 ЦПК України, суд, зобов`язаний розглянути заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у десятиденний строк з дня її надходження до суду з належним повідомленням сторін у справі.

Суд, розглянувши заяву боржника, відповідача ОСОБА_1 межах заявлених вимог, заяву державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу Державної Виконавчої Служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) про судовий розгляд у його відсутності, враховуючи повідомлення інших учасників справи щодо участі у судовому засіданні, вивчивши матеріали цивільної справи №2302/508/2012 провадження №2/2302/156/2012, дослідивши матеріали за заявою з доданими в ході судового розгляду документами від боржника та державних виконавців і Звенигородського районного суду Черкаської області, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

За положеннями ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановлюється ухвала. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характері діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Отже, аналіз зазначених правових норм і роз`яснення Пленуму Верховного Суду України дають можливість зробити висновок про те, що підставою для скасування заходів забезпечення позову можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо.

Із заяви до Городищенського районного суду про скасування обмеження виїзду за кордон, як заходу забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Банк Кіпру» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки та матеріалів цивільної справи №2302/508/2012 провадження №2/2302/156/2012, вивченої судом при прийнятті рішення у справі, встановлено. 07 липня 2011 року ПАТ «Банк Кіпру» звернувся у Звенигородський районний суд Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки в розмірі 19048732,62грн. на підставі укладеного 24 грудня 2009 року між ВАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Пан Маркет» кредитного договору №01-10/2009. Позивач передав кредитодавцю кредитні кошти в розмірі 16265190грн.. Також, 24 грудня 2009 року між сторонами було укладено договір поруки №44-2009 згідно до умов якого відповідач зобов`язується перед позивачем відповідати за виконання в повному обсязі грошових зобов`язань, що випливають з кредитного договору. 16 листопада 2010 року Господарський суд Черкаської області в своїй постанові у справі №14/2187 визнав позичальника банкрутом. Відповідач не виконав свого обов`язку за договором поруки щодо сплати грошових зобов`язань позичальника за кредитним договором. 28 липня 2011 року Звенигородський районний суд Черкаської області виніс ухвалу про забезпечення позову у виді тимчасового обмеження відповідача у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Банк Кіпру» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки. 09 грудня 2012 року цивільна справа на підставі ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області була направлена за підсудністю до Городищенського районного суду Черкаської області. 28 лютого 2012 року у справі відкрито провадження. 31 жовтня 2012 року Городищенським районним судом Черкаської області у справі постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором поруки у розмірі 11557749,14 грн. з вирішенням питання відшкодування судових витрат.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вивчені та проаналізовані судом докази, які отримані судом в ході судового розгляду заяви вказують на наступні факти. Згідно до паспорта громадянина України НОМЕР_1 виданого 24 листопада 2015 року Городищенським РС УДМС України в Черкаській області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Коростенською об`єднаною державною податковою інспекцією Житомирської області 05 червня 2003 року ОСОБА_1 присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . Станом на 09 червня 2020 року ОСОБА_1 працює на підприємстві «Максімус Голд» м.Київ на посаді водія. Державний виконавець Звенигородського міськрайонного відділу Державної Виконавчої Служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) листом від 10 червня 2020 року повідомив суд, що згідно даних спецрозділу АСВП в період з 25 серпня 2011 року по 26 серпня 2011 року на примусовому виконанні у відділі Державної Виконавчої Служби Звенигородського районного управління юстиції перебувала ухвала від 28 липня 2011 року №2-3-48/11 видана Звенигородським районним судом Черкаської області про обмеження виїзду за межі України ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителя с.Шевченкове Звенигородського району Черкаської області (ЄДРВП № НОМЕР_3 ) і 26 серпня 2011 року виконавче провадження завершено на підставі п.8ч.1ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з його повним фактичним виконанням. На час розгляду заяви виконавче провадження рахується знищеним за минуванням визначеного законодавством терміну зберігання виконавчих проваджень. Із повідомлень до суду Звенигородського міськрайонного відділу Державної Виконавчої Служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) та Городищенського районного відділу Державної Виконавчої Служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 10 червня 2020 року вбачається, що рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2012 року у справі за позовною заявою ПАТ «Банк Кіпру» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки в розмірі 11557749,14 грн. на виконання не надходило, окрім відшкодування судових витрат, яке було завершене 11 січня 2013 року під №35913787 та на час судового розгляду теж рахується знищеним. Відповідно до листа Звенигородського міськрайонного відділу Державної Виконавчої Служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 04 червня 2020 року №15.6-31/14524, згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 04 червня 2020 року в провадженні служби відсутні виконавчі документи стосовно ОСОБА_1 . Жодних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, які б свідчили про потребу у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку відповідача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, позивачем та державним виконавцем суду не представлено.

Між тим, згідно до ч.5 ст.441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п.8).

Відповідно ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішень.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Як встановлено судом, боржник прагне реалізувати виконання судового рішення, працюючий, тобто ніяким чином не ухиляється від виконання зобов`язання.Враховуючи вищезазначене, те, що підстави, які послужили для забезпечення позову відпали, сплив строку дії ухвали суду про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, закінчення судового розгляду справи з постановленням судового рішення, не встановлення обставин про передачу рішення суду на виконання, відсутність інформації про перебування рішення суду на виконанні у державного виконавця, перебування та реєстрація особи на території України, дані про працевлаштування і зайнятість, суд приходить до висновку, що заяву боржника, відповідача у цивільній справі, ОСОБА_1 , слід задоволити, як обгрунтовану.

Керуючись ст.ст. 1, 3, ч.2 ст.5, 4-10, 11-13, 18, 19, 23, 42, 43, 48, 49, 76-81, 89, 247, 258-260, 354, 441 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , встановлене ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 липня 2011 року у цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Банк Кіпру» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки.

Ухвалу для належного виконання направити до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної Служби України КОД ЕДРПОУ 37996391, Адміністрації Державної Прикордонної Служби за адресою: 01601 м.Київ, Шевченківський район, вул.Володимирська, буд.26.

Ухвалу надіслати для відому сторонам у справі: ОСОБА_1 , ПАТ «Банк Кіпру», Звенигородському міськрайонному відділу Державної Виконавчої Служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ), Городищенському районного відділу Державної Виконавчої Служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Ухвала суду може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження відповідної ухвали суду.

Суддя О. М. Савенко