Справа № 158/3032/19 Головуючий у 1 інстанції: Підгорний І. І.
Провадження № 22-ц/802/555/20 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 26.11.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач також зазначав, що за умовами вказаного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Проте, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого станом на 30.09.2019 утворилася заборгованість у розмірі 11 141 грн 88 коп., яка складається з тіла кредиту - 1 393 грн 60 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 8741грн 52 коп., а також штрафів у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 506 грн 76 коп. (процентна складова).

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.09. 2011 та відшкодувати йому понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, покликається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило апеляційний суд оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову не відповідає обставинам справи, оскільки матеріалами справи підтверджено факт укладення сторонами спору кредитного договору та погоджено усі його істотні умови. Тому, на думку позивача, йому безпідставно було відмовлено у задоволенні позову та стягненні кредитної заборгованості з відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження та без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про повну відмову у задоволенні позову у вказаній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем АТ КБ «Приватбанк» суду не надано доказів на підтвердження факту існування кредитно-договірних зобов`язань між сторонами судового спору у встановленому розмірі, а саме: суми отриманого кредиту, нарахованих процентів та штрафів.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Як убачається з матеріалів справи, 26.09.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, відкритий на його ім`я в установі банку. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг (а.с.7).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується наданими банком: випискою по картковому рахунку, розрахунком кредитної заборгованості (а.с.70-73).

Позивач покликається на те, що з розрахунку банку вбачається наявність заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.09.2019 року, яка становить 11 141 грн 88 коп., а саме: за тілом кредиту - 1393 грн 60 коп.; за нарахованими відсотками - 8741 грн 52 коп., а також за штрафами у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 506 грн 76 коп. (процентна складова) (а.с.5-6).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 цього Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банком як доказ укладення договору з відповідачем суду надано анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг "Приватбанку", витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в "Приватбанку".

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 , 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 26.09.2011 року, наявній в матеріалах справи, процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.09.2011, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у "Приватбанку" ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг у "Приватбанку" ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31. згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг "Приватбанку", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Із практики Великої Палати Верховного Суду слідує, що у зазначеному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, що підписані відповідачем, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17.

Оскільки сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки ( штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно зазначено, що підстави для задоволення позову банку в частині вимог про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом, а також штрафів відсутні.

Проте, із приєднаного до матеріалів справи розрахунку заборгованості та доданих до апеляційної скарги довідки про видані банком картки на ім"я відповідача за період з 2011 року по 2013 рік та витягу з особового рахунку позичальника вбачається, що відповідач фактично користувався кредитною карткою і отримував у банкоматі кошти та оплачував послуги банківською карткою, що підтверджує наявність договірних відносин між сторонами.

Таким чином, із позовної заяви та наданих суду доказів видно, що станом на 30.09.2019 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 1393 грн 60 коп., тому, враховуючи ту обставину, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, перераховані банком на його кредитну картку, але не повернув їх, позов банку у частині стягнення з відповідача на його користь вказаної суми заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.

Отже, у зв`язку з наведеним та з урахуванням вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, як таке, що прийняте судом без з`ясування обставин, які мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права , підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» та стягнення з відповідача ОСОБА_1 в користь банку 1393 грн 60 коп. заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «Приватбанк», то відповідно до наведених вище положень ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 240 грн 32 коп. (12,51 % задоволених позовних вимог) та відповідно за подання апеляційної скарги у розмірі 360 грн 47 коп., а всього 600 грн 79 коп.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 вересня 2011 року у розмірі 1 393 (одна тисяча триста дев`яносто три) грн 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 600 (шістсот) грн 79 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 червня 2020 року.

Головуючий

Судді: