РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Володимир-Волинський

Володимир - Волинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Кравчук А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі.

Свій позов мотивує тим, що 31 травня 2008 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 101.

Від спільного подружнього життя у них ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_3 .

Спільне подружнє життя з відповідачем не склалось і рішенням Володимир-Волинського міського суду від 10 серпня 2008 року шлюб між ними було розірвано, син проживає з нею і знаходиться на повному її утриманні. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча спроможний надавати таку допомогу. Враховуючи важке матеріальне становище, позивач просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 травня 2020 року відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.Зазначила, що вона хворіє, має інвалідність ІІ групи. Матеріально відповідач сина не забезпечує та в добровільному порядку робити це не бажає. Домовленості щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання сина між ними не досягнуто. Просила суд врахувати, що вона хворіє і потребує матеріальної допомоги для сина, оскільки в даний час вона витрачає багато коштів на своє лікування .

Відповідач в судовому засіданні заявив про часткове визнання позову, зазначив про те, що він згідний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щомісячно у розмірі 1500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки має нестабільний дохід. Крім того зазначив, що він не ухиляється від утримання дитини, надає позивачу матеріальну допомогу, купує дитині необхідні речі. Беручи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину, вважає для присудження достатньою суму аліментів в розмірі 1500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України (далі - СК України).

Судом встановлено, що 31 травня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 101.

Від спільного подружнього життя у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області.

Судом встановлено, що на даний час неповнолітня дитина повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. Вказаний факт не заперечується стороною відповідача.

Факт звернення позивача до суду є свідченням того, що вона потребує матеріальної допомоги відповідача на утримання їх неповнолітньої дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Приписами ст. 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 23.11.2019 року № 2629-VIII встановлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2020 році, зокрема для:дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень;

Згідно своїх вимог, позивач просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісяця, що є значно більшим мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину.

Під час розгляду справи відповідачем відзначено, що він розуміє свій обов`язок допомагати синові, не ухиляється від нього та згідний надавати їй матеріальну допомогу, однак на даний час у розмірі 1500 грн. щомісячно, оскільки на даний час не працює та немає будь-якого заробітку (доходу).

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судовим розглядом справи позивач належними та допустимим доказами обґрунтувала факт наявності між сторонами взаємних близьких, в тому числі і шлюбних відносин, від яких у них народився син ОСОБА_4 .

Проте, позивач жодним доказом не довела потребу у стягненні з відповідача аліментів у розмірі 3000 гривень, так само як і наявність у нього достатності заробітку (доходу) для його сплати.

На судовий розгляд справи відповідач не надав суду доказів, котрі б підтверджували незадовільний стан здоров`я, наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, тощо.

В обґрунтування часткового визнання позову відповідач в судовому засіданні заявив, що періодично добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Вказана обставина не звільняє відповідача від обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину, однак впливають на розмір аліментів, яку він може сплачувати.

Покликання відповідача на ту обставину, що він періодично добровільно надає допомогу дитині, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки даний факт не є перешкодою позивачу звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів і не залежить при цьому від наявності чи відсутності бажання у батька в певний період часу надати майнову допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, всупереч наведених норм позивач в судовому засіданні не обґрунтувала та не довела належними, допустимими, достатніми доказами, що відповідач отримує великий дохід і спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини саме в розмірі 3000 грн. щомісячно.

Оскільки обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково в розмірі 2000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини.

Визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб та достатній рівень життя дитини, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Оскільки позивач звернулася до суду з даним позовом 19.05.2020 року, тому, відповідно з цієї дати суд присуджує аліменти на утримання дитини.

Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., і керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 206, 263- 265, 268, 430 ЦПК України, суд,-

На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України,ст. 27 Конвенції «Про права дитини», ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., і керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 206, 263- 265, 268, 280-282,430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 19 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовити.

У відповідності до ч.1 ст..430 ЦПК України, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць

Стягнути зОСОБА_2 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.06.2020 року.

Суддя (підпис).

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер