22-ц/804/1986/20
223/1044/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 223/1044/19

Номер провадження 22-ц/804/1986/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Баркова В.М., Пономарьової О.М.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 року, у складі судді Дочинця С.І.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

01 жовтня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 126614,17 грн за кредитним договором № б/н від 01 липня 2008 року та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов укладеного договору від 01 липня 2008 року № б/н ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. Підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідачка умови договору належним чином не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість перед Банком, яка станом на 31 серпня 2019 року становить 217868,91 грн. Банк на свій розсуд вимагає стягнення з відповідачки частини заборгованості в сумі 126614,17 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4500 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом з 01 липня 2008 року по 01 грудня 2018 року 122114,17 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 року, позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору без номеру від 01 липня 2008 року у вигляді заборгованості за кредитом в розмірі 4500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 68,27 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка свої зобов`язання не виконала і тому станом на 31 серпня 2019 року має перед позивачем заборгованість за кредитом в розмірі 4500 гривень, яка підлягає стягненню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 01 липня 2008 року по 01 грудня 2018 року у розмірі 122114,17 грн, суд виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов, який надано Банком до позову, розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а наданий до суду Витяг з Умов не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 липня 2008 року шляхом підписання заяви-анкети.

Суд прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також те, що Витяг з Умов на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Суд також прийшов до висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Ухвалюючи рішення судом застосовано правовий висновок, який міститься у постанові Верхового Суду від 03 липня 2019 року у цивільної справи № 342/180/17.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 01 липня 2008 року по 01 грудня 2018 року, суд також виходив з того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а Витяг з Умов на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, а також, що укладений між сторонами кредитний договір від 01 липня 2008 року у вигляді анкети-заяви не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

24 квітня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку в цій частині.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд дійшов неправильного висновку про відсутність домовленості сторін про сплату процентів. В анкеті-заяві позичальника зазначена базова процентна ставка 3 % на місяць, найменування банківського продукту «Кредитна карта універсальна», валюта картки, номер кредитної картки тощо, тому сторонами узгоджені умови та укладено кредитний договір.

Судом залишено поза увагою, що при укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Крім того, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком, використання кредитних коштів, часткового погашення заборгованості.

Крім того, суд не звернув увагу, що Банком виконані умови договору щодо зміни базової процентної ставки та у виписці по рахунку проінформовано відповідача про зміну відсотків по кредиту. Відповідач не звертався до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжувала робити зняття та погашення коштів, отже відповідач прийняла нові Тарифи та погодилась з їх зміною.

Зазначає, що одним із принципів кредитного договору є його платність, тому відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, судом допущено порушення основоположних норм банківського кредитування, європейські правові норми та поставлено під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державної фінансовою інституцією.

Відзив на апеляційну скаргу

Відповідно до положень статті 360 ЦПК України відповідачка подала відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зазначив, що рішення суду є законним та справедливим, прийнятим на підставі доказів та документів, наявних в матеріалах справи.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 01 липня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит від позивача у розмірі 4500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 3,00 % на місяць (а.с. 9).

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01 липня 2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , вбачається, що заборгованість останньої по кредитному договору станом на 31 серпня 2019 року перед Банком становить 126614 гривень 17 копійок, яка складається з наступного: 4500 гривень заборгованість за кредитом, 212968,91 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом; 400 гривень заборгованість за пенею та комісією. Заборгованість по відсотках за період з 01 липня 2008 року по 01 грудня 2018 року становить 122114,17 гривень (а.с. 4-8).

Відповідно до статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 травня 2018 року № 519, позивач є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк», який в свою чергу є правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ «ПриватБанк».

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Правомірність рішення суду в частині задоволення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 4500,00 грн сторонами не оскаржується, в зв`язку з чим законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині апеляційною інстанцією не перевіряється виходячи з меж перегляду справи в порядку апеляції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у відповідній частині, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в оскаржуваній частині зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Надана позивачем до матеріалів справи заява позичальника ОСОБА_1 від 01 липня 2008 року про видачу кредиту, яка містить підпис відповідачки, містить відомості: щодо виду кредитної картки «Універсальна», розміру кредитного ліміту 300 грн; базової процентної ставки - 36 процентів із розрахунку 360 днів у році; строку дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти; порядку погашення заборгованості (а.с.9)

Також в цій заяві мається відмітка про отримання позичальником за укладеним кредитним договором кредитної карти за № НОМЕР_1 .

Узгоджені сторонами умови кредитування також містяться у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено тип кредитної лінії, пільговий період, в якій нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01 % річних, базова процентна ставка на місяць 3,0%, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік - 36 процентів із розрахунку 360 днів у році; розміру щомісячних платежів, що становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяці, наступного за звітним. Зазначена довідка містить підпис відповідачки (а.с.10).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Слушними є доводи і апеляційної скарги про те, що судом невірно застосована правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в зазначеній справі встановлені інші обставини, ніж у даній справі.

Наведене свідчить про невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції в оскаржуваній частині, обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом з 01 липня 2008 року по 01 грудня 2018 року, з ухваленням у відповідній частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

За змістом статті 1054 ЦК України, в редакції, чинній на укладення кредитного договору, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Факт надання в розпорядження відповідачці кредитних коштів у розмірі 4500 грн та активне користування ним не заперечувалось відповідачкою під час розгляду справи судом першої інстанції та підтверджується як наданим Банком до позовної заяви розрахунком заборгованості за вказаним договором, так і випискою з відкритого на ім`я ОСОБА_1 за цим договором рахунку про рух коштів, яка була надана позивачем до апеляційної скарги (а.с.4 - 8, 62 - 71).

В межах укладеного кредитного договору № б/н від 01 липня 2008 року відповідачка отримала кредитні картки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , зі строком дії останньої 12/19, що підтверджується наданою апеляційному суду довідкою Банку (а.с.97), а також випискою про рух коштів по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , використовуючи які остання активно користувалась кредитними коштами Банку шляхом зняття грошей в банкоматі, у відділенні банку та розраховувалась за надані послуги, у торгівельній мережі та інше (а.с.62 -71).

Колегія суддів вважає поважними причинами ненадання Банком зазначених доказів під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки заперечень щодо отримання та користування кредитними коштами відповідачка не надавала, як зазначалось вище, процентна ставка за користування кредитом і умови його використання були узгоджені сторонами під час укладення договору, на що суд не звернув уваги та дав належної оцінки вказаним обставинам, що мають істотне значення, та переглядає справу за наявними в справі і додатково поданими доказами.

Згідно пунктам 1, 5 Розділу VП постанови Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів та інші документи, що застосовуються в платіжних системах для платіжних операцій з використанням електронних платіжних засобів, можуть бути в паперовій та/або електронній формі. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів і їх оброблення визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, установлених нормативно-правовими актами Національного банку.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Відповідно до підпункту 3.1.1. пункту 3.1. розділу ІІ Правила користування платіжною карткою Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови та правила) строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць, рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця (а.с.11 - 16).

Підпунктом 5.4. та підпунктом пункту 5.5.2. пункту 5.5. Умов та правил встановлено строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць; за користування кредитом Банк нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами Банку із розрахунку 360 днів у році; проценти за користування кредитом (у тому числі простроченим кредитом і овердрафтом) передбачені Тарифами, нараховуються в останній операційний день місяця за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту кошти з дня списання суми з карткового рахунку.

Виходячи з обумовленого в договорі розміру відсоткової ставки 3,0 % на місяць, або 36 % річних (3,0 % х 12 міс.), кількості днів 1340 у періоді з 01 квітня 2015 року (з часу збільшення відсоткової ставки) по 01 грудня 2018 року ( в межах заявленого позову), розмір заборгованості за вказаний період, який, відповідно до розрахунку заборгованості коливався від 4500 грн до 4820,31 грн, нарахування по процентам за користування за користування кредитом становить 6194,26 грн, виходячи з формули: Р (розмір заборгованості за кредитом) х 36 (річна процентна ставка) : 100 х К (кількість днів).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01 липня 2008 року, укладеним між Банком та ОСОБА_1 станом на 01 квітня 2015 року нараховано 5274,45 грн (12 стовбець розрахунку) (а.с.4-8).

Таким чином, загальний розмір нарахувань за процентами за користування кредитом становить 11468,71 грн (6194,26 грн + 5274,45 грн).

Разом з тим, як вбачається з наведеного вище розрахунку, відповідачкою за період з 01 квітня 2015 року по 16 травня 2019 року (останній платіж) на погашення заборгованості за кредитним договором внесено 40581,09 грн (15 стовбець розрахунку), з яких Банком на погашення заборгованості за кредитом направлено 309,61 грн, а решта коштів була направлена на погашення процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі та пеню.

За положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідачки заборгованості по процентам за користування кредитом, оскільки на повернення кредиту та процентів за користування ним, ОСОБА_1 внесено значно більшу суму, аніж суми по кредиту та суми процентів за користуванні кредитом.

При цьому, колегія суддів не погоджується з тим, що Банком з 01 квітня 2015 року нараховувались проценти за користування кредитом по ставці 43,20 проценти річних, а не по узгодженій сторонами процентної ставки - 36 процентів річних, а також нарахування неустойки у вигляді пені та розподілення внесених відповідачкою коштів на її погашення, з наступних підстав.

Частиною 4 статті 1056-1 ЦК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

У довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «КРЕДИТКА Універсальна» 30 днів пільгового періоду», що додана до анкети-заяви вказано про те, що базова процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 3,0% на місяць на залишок заборгованості (36% річних).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти на поточну та прострочену заборгованість нараховані за період з 01 квітня 2015 року із застосуванням ставки у розмірі 43,20 % річних, що більше від обумовленої договором процентної ставки.

Відповідно до підпункту 5.3. пункту 5 Умов та правил надання банківських послуг Банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до підпункту 4.9. пункту 4 цього договору.

З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до підпункту 5.3. пункту 5 Умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідачку про збільшення процентної ставки та не отримано її згоди.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Таким чином зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем в період з 1 квітня 2015 року у розмірі 43,20 % на поточну та прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні.

Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 43,20 % не надано, слід розраховувати вказану суму процентів, виходячи із обумовленої договором ставки 36%.

Статтею 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання відповідачки є:

АДРЕСА_1 входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто Вугледар входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Тому банк не мав права у спірний період нараховувати за вказаним кредитним договором пеню та розподіляти внесені відповідачкою кошти на погашення кредиту та процентів на погашення пені, та зобов`язаний був скасувати пеню, нараховану на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року.

Таким чином, на виконання положень статтей 12, 81 ЦПК України АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надало доказів наявності у ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 липня 2008 року по 01 грудня 2018 року у розмірі 122114,17 грн і в задоволенні позову Банку в цій частині слід відмовити.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі апеляційної скарги Банком сплачено судовий збір в розмірі 2881,50 грн (а.с 60).

Оскільки підстав для задоволення апеляційної скарги та стягнення з відповідачки заборгованості по процентам за користування кредитом не вбачається, законних підстав для відшкодування судового збору не мається.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 року підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення у відповідній частині про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 01 липня 2008 року, яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 липня 2008 року по 01 грудня 2018 року в сумі 122114 гривень 17 копійок відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 12 червня 2020 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

В.М.Барков

О.М.Пономарьова