Справа № 750/1771/20
Провадження № 2/750/701/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

СуддіСупруна О.П.,
секретарДяченко К.О.,
за участюпредставника відповідача адвоката Шевченка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на утримання майна,

в с т а н о в и в :

27 лютого 2020 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з останньої грошових коштів, понесених позивачем за утримання спільного майна в сумі 5 605 грн 64 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони є власниками по 1/2 частці квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Грошові кошти за надані житлово-комунальні послуги сплачує тільки позивач, при цьому відповідач обов`язку по утриманню спільної з позивачем квартири не несе. За період з липня 2018 року по січень 2020 року позивачем було сплачено грошові кошти по утриманню вказаної вище квартири (квартирна плата, опалення, знешкодження відходів) на загальну суму 11 211 грн 28 коп., у зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач повинна компенсувати йому половину витрат, пов`язаних з оплатою за житлово-комунальні послуги, відповідно до частки відповідача у праві спільної часткової власності, а саме в розмірі 5 605 грн 64 коп. (11 211,28 грн :2 = 5 605 грн 64 коп.), та відшкодувати понесені позивачем судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 26.03.2020.

26.03.2020 розгляд справи відкладено на 15.04.2020, у зв`язку з неявкою позивача та його представника.

Також, 26.03.2020 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що право власності за відповідачем не зареєстроване, в даній квартирі вона в зазначений позивачем період не мешкала, договори про надання житлово-комунальних послуг позивачем не укладалися, тягар утримання майна мають нести всі зареєстровані в квартирі особи, а не лише власники.

15.04.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 29.04.2020, у зв`язку з витребуванням доказів.

15.04.2020 позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідач ухиляється від реєстрації права власності на частку у праві спільної власності на квартиру, не проживання у квартирі не звільняє її від обов`язку утримувати майно.

29.04.2020 у судовому засіданні продовжено перерву до 19.05.2020, а 19.05.2020 до 04.06.2020, за клопотаннями представника відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Сторони та представник позивача до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку, позивач у поданій 11.04.2020 письмовій заяві просив справу розглядати без його участі, інші учасники справи про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.05.2018, яке набрало законної сили 19.06.2018, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 03 вересня 1994 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1507 розірвано.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 липня 2019 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Позивач зазначив, що відповідач зареєстрована у вищевказаній квартирі, що підтверджується довідкою, виданою ПП «Техкомсервіс» №99 від 27.01.2020, проте грошові кошти за надані житлово-комунальні послуги сплачує тільки він, при цьому відповідач обов`язку по утриманню спільної з позивачем квартири не несе. За період з липня 2018 року по січень 2020 року позивачем було сплачено грошові кошти по утриманню вказаної вище квартири (квартирна плата, опалення, знешкодження відходів) на загальну суму 11 211 грн 28 коп. На підтвердження понесених витрат позивачем надано суду копії квитанцій по сплаті за надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Позивач надав до матеріалів справи копії квитанцій на підтвердження понесених ним витрат на утримання квартири АДРЕСА_2 , співвласником якої є відповідач, з яких убачається, що за період з 01.07.2018 по 31.01.2020 позивач поніс витрати на опалення в сумі 5 524 грн 61 коп., за вивезення сміття в розмірі 768 грн 54 коп., на утримання будинку (квартплата) в сумі 4 918 грн 13 коп. Загальна сума витрат позивача на утримання вищевказаної квартири склала 11 218 грн 28 коп.

Отже, наведений факт оплати позивачем грошових коштів за опалення, вивезення сміття, утримання будинку (квартплата) та суми, які він сплатив, підтверджуються належними доказами та не спростовані відповідачем, а тому підлягають стягненню з відповідача відповідно до її частки у праві спільної часткової власності.

Разом з тим, у ході судового розгляду з`ясовано, що відповідач у спірний період не мешкала у спільній з позивачем квартирі через створення останнім перешкод відповідачеві у користуванні даним помешканням, а також її перебування за межами України. Дані обставини підтверджуються матеріалами перевірки за 2019 рік за зверненням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , висновком № 14135-19 від 13.09.2018 та копією закордонного паспорта ОСОБА_2 (а.с. 61-65, 103-117) та не спростовані позивачем.

Згідно відповіді АТ «Облтеплокомуненерго» від 02.06.2020 № 979 на запит суду, будинок АДРЕСА_3 обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, тому загальний облік її споживання здійснюється згідно з показанням вказаного засобу вимірювальної техніки (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»). Відповідно до частини другої статті 10 Закону, зокрема, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, обсяг спожитої будинком теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, опалення місць загального користування, забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та гарячого водопостачання та розподіляється між всіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 ст. 10 Закону для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільчого обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії у будівлі, яка розраховується щомісяця, як співвідношення показань комерційного вузлу обліку (будинкового лічильника) зменшеного на обсяг теплової енергії, витрачений на забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та опалення місць загального користування, допоміжних приміщень будівлі до суми площ усіх квартир і приміщень, які сплачують за опалення МЗК.

Мінімальна частка питомого споживання теплової енергії на потреби опалення приміщень визначається для перевірки додержання мінімальних нормативних температурних вимог у приміщеннях споживачів, які оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії, з метою запобігання створення умов для неналежної експлуатації приміщень.

В разі, якщо використаний обсяг теплової енергії в квартирі менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії у будівлі, споживачу проводиться донарахування до її значення.

Таким чином, утриманням квартири, яка обладнана вузлом розподільного обліку теплової енергії, в розумінні ст. 322 ЦК України можна вважати лише спожитий обсяг теплової енергії на рівні мінімальної частки питомого споживання теплової енергії у будівлі. Споживання ж обсягу теплової енергії понад мінімальної частки є споживчими витратами осіб, які користуються помешканням, і не може покладатися на особу, яка цю теплову енергію не використовувала.

Як убачається з вищевказаної відповіді на запит суду, розмір мінімальної частки питомого споживання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 за період з жовтня 2018 року по січень 2020 року складає 4 151,12 грн, який підлягає поділу між співвласниками, так само як інші заявлені позивачем витрати на оплату житлово-комунальних послуг.

Отже, загальна сума витрат позивача на утримання спільного з відповідачем майна (квартири АДРЕСА_4 ) складає 4 918,90 грн ((4 151,12 + 768,54 + 4 918,13) : 2).

Доводи відповідача про відсутність реєстрації її права власності на квартиру та не проживання в ній у спірний період часу суд не бере до уваги, оскільки дані факти не дають правових підстав для звільнення її від утримання майна, в якому вона зареєстрована та право на Ѕ частку якого встановлено органом судової влади.

Відсутність договорів про надання житлово-комунальних послуг також не є підставою для звільнення споживачів від їх оплати за умови фактичного споживання цих послуг.

Також, є неспроможними і доводи відповідача про розподіл витрат на оплату житлово-комунальних послуг між усіма зареєстрованими мешканцями квартири в силу диспозитивності цивільного процесу та покладення законом тягаря утримання майна саме на його власників.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За приписами частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, суд вважає, що відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду, участі в судових засідання, ознайомлення з матеріалами справи та значенням справи для сторони.

Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Нестеренко С.О. на підставі угоди про надання правової допомоги від 15.01.2020. З квитанції до прибуткового касового ордера №25/02 від 25.02.2020 убачається, що ОСОБА_1 сплатив адвокату 1 750,00 грн за правничу допомогу.

У зв`язку із частковим задоволенням позову (на 87,75%), суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 535,63 грн. та судового збору в розмірі 737,80 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 137, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів на утримання майна задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 918 грн 90 коп. (чотири тисячі дев`ятсот вісімнадцять гривень 90 копійок) у відшкодування витрат на утримання спільного майна.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 535,63 грн (одна тисяча п`ятсот тридцять п`ять гривень 63 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 737 грн 80 коп. (сімсот тридцять сім гривень 80 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя