МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"12" червня 2020 р. Справа № 370/607/20

Суддя Макарівського районного суду Київської області Тандир О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Макарівського районного суду Київської області Мазки Натілії Броніславівни у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , заявив відвід судді Мазці Н.Б., на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, посилаючись на обґрунтовані сумніви у її неупередженості при вирішенні справи за його позовом, що виявилося у порушенні строків її розгляду а також у вибірковому, на його думку, підході при вирішенні цієї справи, оскільки позовні заяви, які були подані пізніше, ніж його позовна заява у цій справі, вже розглянуті або перебувають у активному процесуальному стані.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Відповідно до ч. 7 вказаної статті вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2020 року заява ОСОБА_1 , про відвід судді Мазки Н.Б., передана на розгляд судді Тандиру О.В.

Вирішуючи питання про відвід за даною заявою, керуюся наступним.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до п.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист основних свобод та прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Таким чином, враховуючи практику ЄСПЛ, положення п. 1 ст. 6 конвенції, п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, приходжу до висновку, що доводи, наведені ОСОБА_1 , як на підставу упередженості судді не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, відповідно є припущеннями та не свідчать про її упередженість, однак, з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у її безсторонності, застосовуючи принцип процесуальної економії, правомірним і доцільним буде задовольнити вказану заяву з метою виключення будь-яких сумнівів позивача у неупередженості судді при розгляді справи за його участі.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі 227/599/15-к.

Керуючись ст.ст. 36, 40, 41, 260 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Макарівського районного суду Київської області Мазки Натілії Броніславівни у даній справі - задовольнити.

Справу передати на розгляд іншому судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Тандир