Справа № 196/325/20
№ провадження 2/196/368/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року смт. Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

за участю секретаря - Шевченко Т.І.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції Дніпропетровської області 14.06.2005 року), яка на день смерті була зареєстрована та проживала разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіту за життя не посвідчувала. За цією адресою він зареєстрований з червня 1993 року і по цей час.

Його батько - ОСОБА_3 помер ще раніше ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Царичанського районного управління юстиції Дніпропетровської області 01.07.2003 року).

На початку 2017 року він звернувся до Царичанської державної нотаріальної контори. Був переконаний, що мати ОСОБА_2 була власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 .

Державним нотаріусом було проведено перевірку наявності спадкового майна і виявилось, що мати мала право на цей будинок, як спадкоємець першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , згідно ст.529 ЦК України в редакції 1963 року. Згідно листа №375 від 14.12.2016 року КП "Царичанське БТІ Дніпропетровської обласної ради" житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , та зареєстровано належним чином 22.11.1977 року "Дніпродзержинським БТІ".

Крім того, 14.05.1997 року батьком ОСОБА_3 було складено заповіт, за яким усе своє майно він заповів матері ОСОБА_2 .

Стверджує, що відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року його мати ОСОБА_2 фактично вступила в управління спадковим майном, вона проживала та була зареєстрована в цьому будинку, сплачувала комунальні платежі, обробляла огород.

В січні 2017 року йому було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями саме на матір ОСОБА_2 .

Інших спадкоємців, які б вимагали свою частку спадщини не має, до Царичанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звертався лише він.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом він не має можливості отримати, а тому був вимушений звернутися до суду.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1217, 1218, 1222, 1258, 1261, 1268 ЦК України, прохає суд визнати за ним, як спадкоємцем за законом, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , спадкоємцем якого була померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка прийцняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити.

Представник відповідача Царичанської селищної ради Дніпропетровської області в підготовче засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають.

Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.

Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача в даній справі - ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції Дніпропетровської області 14.06.2005 року), яка на день смерті була зареєстрована та проживала разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Заповіту за життя не посвідчувала. За вказаною адресою позивач зареєстрований з червня 1993 року і по цей час.

Ще раніше, ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер батько позивача в даній справі - ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Царичанського районного управління юстиції Дніпропетровської області 01.07.2003 року).

На початку 2017 року позивач звернувся до Царичанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , де виявилось, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 належить не матері, а померлому батькові - ОСОБА_3 , а мати мала право на цей будинок, як спадкоємець першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , згідно ст.529 ЦК України в редакції 1963 року. Крім того, 14.05.1997 року ОСОБА_3 було складено заповіт, за яким усе своє майно він заповів своїй дружині ОСОБА_2 .

Також, відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року ОСОБА_2 визнається такою, що прийняла спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_3 , оскільки фактично вступила в управління спадковим майном.

В січні 2017 року позивачу було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями саме на ОСОБА_2 .

Позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_2 , інших спадкоємців немає.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог.

Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженцем смт. Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Головуюча: О.М.ГУДИМ