Справа № 303/7119/19
Номер рядка статистичного звіту -5
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2020 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

за участю секретаря судових засідань Зарева А.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору недійсним та скасування реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся в суд позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 25.04.2019 року за р. № 330, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Чорі О.Ю.,укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 46652756 від 25.04.2019 року, прийнятого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Чорі О.Ю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору дарування від 25.04.2019 року за р.№ 330, посвідченим приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Чорі О.Ю., ОСОБА_4 подарувала своїй доньці ОСОБА_5 житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Вказаний договір дарування є фіктивним правочином, який підлягає визнанню недійсним з огляду на таке. На виконанні в Ужгородському МВ ДВС знаходиться виконавче провадження № 55834371 по виконанню виконавчого листа № 308/3498/17, виданого 11.01.2018 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача суми боргу в розмірі 910000 грн. та 8320 грн. судового збору. 20.02.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено боржнику. З метою виконання рішення суду відділом ДВС направлено запити про наявність майна, зареєстрованого за боржником. 23.02.2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у межах суми боргу. Відповідно до відповіді на запит, наданої 23.02.2018 року ДПС України, відсутні відомості про наявність у боржника відкритих рахунків. Відповідно до повідомлення відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області від 01.03.2018 року, ДВС повідомлено про наявність актового запису про шлюб № 16 від 06.08.1977 року громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Одночасно повідомлено про відсутність актового запису про розірвання шлюбу. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.03.2018 року будинок за адресою: АДРЕСА_1 в зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 27.11.2003 року. Крім того, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 04.06.2018 року, яка залишена без змін судом апеляційної та касаційної інстанції, ОСОБА_7 обмежено виїзд за межі України. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17 вересня 2019 року визначено частку ОСОБА_6 в будинку за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 1/5. Частка була визначена на підставі проведеної судової будівельно-технічної експертизи, в ході якої ОСОБА_8 надавав експерту доступ до будинку. Зазначає, що не дивлячись на вказане, розуміючи, що частка буде реалізована ДВС для погашення боргу перед ОСОБА_3 , відповідачі уклали фіктивний правочин та подарували будинок своїй доньці з метою уникнути примусового стягнення боргу. Посилається, що укладеним 25.04.2019 року договором дарування порушуються майнові права ОСОБА_3 , що полягає в позбавленні його законної можливості повернути свої кошти в процесі виконавчого провадження через фіктивне відчуження нерухомого майна, в якому боржник має свою частку. Відповідно ОСОБА_3 являється заінтересованою особою, яка вправі вимагати визнання цього договору недійсним. Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману іншого учасника або третьої особи щодо фіктивних обставин правочину або дійсних намірів учасників, свідомий намір невиконання зобов`язань по договору, приховування справжніх намірів учасників процесу. У даній справі відповідачі, відчужуючи належне на праві власності нерухоме майно своїх доньці, були обізнані про судові рішення про стягнення заборгованості на користь позивача, отже могли передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. Таким чином, укладений між відповідачами договір дарування, після відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_6 грошових коштів за рахунок частки у спільному майні з ОСОБА_4 будинку, вчинено з метою ухилитись від виконання цього судового рішення, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором з направлення дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича, який навіть не проживає в цьому будинку та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення коштів.

Враховуючи вищенаведене, просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 25.04.2019 року за р. № 330, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Чорі О.Ю., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 46652756 від 25.04.2019 року, прийнятого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Чорі О.Ю.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 03.12.2019 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 25 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.04.2019 року, житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер № :01:014:0015, площею 0,0771 га зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору дарування виданого 25.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Чорі О.Ю. ( а.с. 9-11).

Крім того, на виконання вимог ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 25.02.2020 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Чорі О.Ю. було надано копію договору дарування від 25.04.2019 року, згідно якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 належний їй на праві приватної власності житловий будинок з примикаючи ми до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належав дарувальниці на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Управлінням міського господарства Мукачівської міської ради 18 грудня 2003 року, на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 294 від 27 листопада 2003 року ( а.с.110-113).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17 вересня 2019 року визначено частку ОСОБА_6 в будинку за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 1/5. Також судом встановлено, що ухвала оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області та станом на час розгляд справи не набула законної сили ( а.с. 13-14).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 04.06.2018 року, яка набула законної сили, ОСОБА_7 обмежено виїзд за межі України ( а.с. 15).

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно положень частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, для визнання недійсним правочину ключовим є встановлення обставин недодержання вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з вимогами статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц/14-260 цс 19 зазначає, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

В якості підстави для визнання договору дарування недійсним ОСОБА_3 посилається на положення статті 234 ЦК України, відповідно до якої фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином

Як вбачається з матеріалів цивільної справи ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17 вересня 2019 року визначено частку ОСОБА_6 в будинку за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 1/5. Крім того, ухвала Мукачівського міськрайонного суду, якою визначено 1/5 частку за ОСОБА_6 не набула законної сили, оскаржена до апеляційного суду.

Натомість, оспорюваний договір дарування квартири між ОСОБА_4 (дарувальник) і ОСОБА_5 (обдарована) укладений 25.04.2019 року, тобто до ухвалення рішення у справі про визначення 1/5 частки ОСОБА_6 в будинку за адресою АДРЕСА_1 та даний правочин реально призвів до правових наслідків у виді державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 , що в сукупності виключає фіктивність переходу права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

Більше того, ОСОБА_4 не є боржником ОСОБА_3 , стороною виконавчих проваджень та не має перед ним яких-небудь зобов`язань. У зв`язку з цим доводи представника позивача про те, що оспорюваний правочин укладений між близькими родичами та не передбачав реального настання правових наслідків, а також про те, що договір був укладений із метою приховати майно боржника від можливого виконання у майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, є необґрунтованими і не підтверджено належними доказами.

Крім того, ОСОБА_4 , укладаючи 25 квітня 2019 року договір дарування будинку на користь доньки ОСОБА_5 , правильно розуміла природу правочину та усвідомлювала права та обов`язки її, як дарувальника та доньки як обдаровуваної.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 647/3085/17 (провадження № 61-38092св18).

Згідно до пункту 14 договору дарування квартири, дарувальник та обдаровувана підтвердили, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Також відповідно до п.9 договору дарування, дарунок передано обдаровуваній до підписання цього договору шляхом передавання їй комплекту ключів від цього будинку. Під цим сторони розуміють передачу будинку ( а.с. 111-113).

Отже, суд зазначає, що оскільки позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору дарування від 25 квітня 2019 року недійсним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Крім цього, оскільки вимога про скасування реєстрації права власності є похідною від попередньої, то суд також приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

З врахуванням вищевикладених обставин, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу як окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору недійсним та скасування реєстрації права власності, слід відмовити з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК, ст. ст. 202-203, 234, 334, 717 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору недійсним та скасування реєстрації права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) через Мукачівський міськрайонний суд.

Позивач: ОСОБА_3 . АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_6 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Рішення суду виготовлено 19 червня 2020 року.

Головуюча О.В.Гутій