ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року

м.Суми

Справа №588/2191/19

Номер провадження 22-ц/816/1312/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 25 березня 2020 року в складі судді Щербаченко М.В., ухваленого у м. Тростянець, повне судове рішення складено 30 березня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у грудні 2019 року, ОСОБА_1 просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь безпідставно списані кошти в сумі 26420,17 грн, вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що 21.03.2011 року нею було отримано кредитну картку відповідача, якою вона користувалась та відповідно здійснювала погашення заборгованості, але у 2013 році її було заблоковано. Вказує, що з серпня 2014 року без її розпорядження, згоди чи відповідного рішення суду банк самовільно здійснював списання з пенсії позивача коштів в рахунок нібито погашення кредитної заборгованості. Однак, у 2019 році виявилося, що списані кошти не погасили жодної заборгованості, а навпаки на рахунку станом на 16.12.2019 утворився негативний баланс в розмірі 13066,28 грн. У вересні 2019 року позивач звернулася до відповідача з вимогою припинити безпідставне утримання з її пенсії коштів та надати обґрунтування утвореної заборгованості за її кредитним рахунком. Листом від 11.10.2019 відповідачем було надано відповідь, з посиланням на Умови і правил надання банківських послуг, які нібито є невід`ємною частиною договору, укладеного сторонами, які дають, на думку відповідача, підставу списувати кошти з рахунку позивача у разі настання термінів платежів за іншими договорами. Проте, вказані умови та правила позивачем не підписані, будь-якої згоди на таке списання позивачем не надано, тому за період з 01.01.2011 року по 16.12.2019 року банком незаконно та безпідставно було списано коштів в сумі 26420,17 грн, які підлягають стягненню на користь позивача.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 25.03.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані кошти в сумі 26380,17 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

При цьому вказує, що згідно анкети заяви, підписаної відповідачем, яка є договором приєднання, позивач погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщенні на банківському сайті та якими передбачено право банку списувати кошти з рахунків позивача в рахунок погашення кредитної заборгованості. Тому, відповідно до положень Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті та ст. 1071 ЦК України, банком правомірно було списано спірну суми коштів з рахунку позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що судом постановлене законне та обґрунтоване рішення на підставі повного з`ясування всіх обставин справи, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що умови укладеного сторонами договору не містять права відповідача проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків позивача в погашення кредитної заборгованості, а позивачем розпорядження на автоматичне списання коштів з її дебетової картки відповідачу не надавалось. З огляду на те, що представником позивача помилково визначена загальна сума автоматично списаних відповідачем коштів з рахунку позивача, позов підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Як вбачається із цивільної справи і встановлено судом першої інстанції, 21.03.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відбулось підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 59-60).

Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне « ОСОБА_2 (-на) с тем, что данное заявление вместе с памяткой клиента, Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами составляют между мной и банком договор о предоставлении банковских услуг. Я ознакомился(-ась) и согласен (-на) с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами банка, которые были предоставлены мне для ознакомления в письменном виде. … Я обязуюсь исполнять требования Условий и Правил предоставления банковских услуг, а также регулярно ознакомляться с их изменениями на сайте Приватбанка www.privatbank.ua».

Також, 21.03.2011 року ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить істотні умови кредитування, а саме: розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами 2,5 % у місяць або 30 % річних, визначено порядок щомісячної сплати платежів, нарахування та розмір комісії, а також штрафу за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань передбачених договором більше ніж на 30 днів у розмірі 500,00 грн + 5 % від суми заборгованості, розмір та порядок нарахування пені (а.с. 61).

На підставі вказаної анкети-заяви позивачу було видано кредитні карти, остання терміном дії до вересня 2019 року (а.с. 120, 122).

Також, банком, в обґрунтування своїх заперечень на позов, було надано Умови та правила банківських послуг, які позивачем не підписані (а.с. 62-90).

За період з 12.08.2014 року по 13.12.2019 року відповідачем з карткового рахунку позивача в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором від 21.03.2011 року автоматично було списано коштів на загальну суму 26380,17 грн (а.с. 9-28, 91-109).

Вказана обставина банком не заперечується.

Підставами позовних вимог ОСОБА_1 є самовільне списання банком її особистих коштів з банківського рахунку на погашення кредитної заборгованості за відсутності договірних умов на таке списання чи її особистого розпорядження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066, ч. 1 ст. 1067 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно ст. 1071 цього Кодексу, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

За статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.п. 26.1, 26.2 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо).

Згідно пунктів 1.4, 6.1, 6.2, 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року № 22, договірне списання це списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; найменування отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Таким чином, єдиною підставою для списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, тобто його попередньої згоди, є погодження у визначеній законом формі між банком та клієнтом в договорі банківського рахунку умов про таке списання.

Проте як вбачається з укладеного між сторонами у справі договору, шляхом підписання 21.03.2011 року анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у ньому відсутні умови щодо договірного списання банком коштів з рахунку позивача, тобто сторонами такого договору не було погоджено умови, за якими банк може здійснити (здійснювати) договірне списання, номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; тощо.

Що стосується посилання відповідача на Умови та правила банківських послуг, якими передбачено право банку списувати з будь-якого рахунку клієнта відкритого в банку (в тому числі з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, то слід зазначити таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та правила надання банківських послуг, який міститься у матеріалах справи, не містить підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна вважати частиною договору, укладеного сторонами у справі, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

За таких обставин, у банку відсутні правові підстави здійснювати нарахування чи списання грошових коштів передбачених вказаними Умовами та правилами.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки банком, в порушення приведених вище норм матеріального права та за відсутності погоджених у визначеній законом формі умов, здійснювалось списання грошових коштів з рахунку позивача на погашення кредитної заборгованості без розпорядження останньої.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 25 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко