КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7083/2020
справа №369/126/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Дубас Т.В.

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків,-

встановив:

В січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на своє утримання в розмірі 1500 грн.

В лютому 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на своє утримання в розмірі 1500 грн.

Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року позови об`єднані в одне провадження.

Вимоги мотивовані тим, що позивачі є особами пенсійного віку, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 є їхнім сином. Посилаючись на те, що через дії сина, зокрема продаж будинку, грошові кошти за який залишились в родині сина, позивачі були позбавлені засобів до існування і їхньої пенсії не вистачає для життя, звернулись до суду із цими позовами.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 03 січня 2019 року і довічно.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 05 лютого 2019 року і довічно.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позовів відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом не встановлено обставин необхідності надання позивачам матеріальної допомоги; не з`ясовано, чи може він надавати таке утримання; не встановлено наявності між сторонами сімейних відносин (наявні родинні); судом не взято до уваги одержання утримання від інших осіб, зокрема у спосіб одного позивача іншому; не витребувано доказів; не залучено третіх осіб; незаконно визначено місце проживання позивачів згідно резолютивної частини рішення в абзацах щодо інформації про осіб.

Зазначає, що в серпні 2018 року позивачі зібрали речі, забрали гроші та залишили його будинок. Після цього вони телефонували, звинувачували в тому, що він їх обікрав (згодом у зверненні до правоохоронних органів звинувачували вже його дружину), що їх не пускають проживати в будинок батьків дружини.

Вказує, що він є інвалідом, доходами в його сім`ї є пенсії, які вони отримують з дружиною. Ухваливши зазначене рішення, суд незаконно втрутився в особисте приватне життя.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та є батьком відповідача, що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16 березня 1967 року.

ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та є матір`ю відповідача, що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16 березня 1967 року.

ОСОБА_2 є пенсіонером за віком, знаходиться на обліку в Києво-Святошинському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області, де отримує пенсію за віком у розмірі станом на жовтень 2018 року - 2305,89 грн., що підтверджується довідкою Києво-Святошинського об`єднаного управління ПФУ в Київській області №4354 від 09 листопада 2018 року. Інших доходів не має, що підтверджується довідкою Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №1099/10-13-11-01-19 від 15 листопада 2018 року.

ОСОБА_3 є пенсіонером за віком, знаходиться на обліку в Києво-Святошинському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області, де отримує пенсію за віком у розмірі станом на жовтень 2018 року - 1571,82 грн., що підтверджується довідкою Києво-Святошинського об`єднаного управління ПФУ в Київській області №4353 від 09 листопада 2018 року.

Згідно довідок Шпитьківської амбулаторії ЗПСМ від 10 квітня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають ряд захворювань та знаходились на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №425420 від 26 листопада 2019 року відповідач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи з 26 листопада 2019 року. Інвалідність встановлена до 01 грудня 2021 року, захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС.

Згідно копії пенсійного посвідчення убачається, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримує пенсію за вислугу років (дата видачі посвідчення 01 жовтня 2013 року, термін дії - довічно).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, непрацездатні позивачі мають право на утримання від свого сина, потребують матеріальної допомоги, передбачені законом підстави для звільнення від надання утримання відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно частини 1 статті 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 202 СК України повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги.

Частиною 2 цієї статті унормовано, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Зміст статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлено наявності між сторонами сімейних відносин, а наявні родинні відхиляються колегією суддів, оскільки обов`язок піклуватися та утримувати своїх непрацездатних батьків не є залежним від факту проживання однією сім`єю, а виникає на підставі кровного споріднення.

Обов`язок утримувати непрацездатних батьків закріплено в законодавстві та випливає з усталених моральних принципів суспільства.

Згідно положень статті 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Обставин, які давали б підстави для застосування положень статті 204 СК України у цій справі не установлено та про такі обставини скаржником не заявлялось.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків.

З матеріалів справи убачається, що позивачі є непрацездатними особами, відповідно до вікової класифікації Всесвітньої організації охорони здоров`я віднесені до осіб старечого віку (старше за 75 років), згідно даних медичних довідок мають ряд захворювань, проходили стаціонарне лікування в терапевтичному відділенні.

Вказані обставини дають підстави для висновку про те, що отримувана позивачами пенсія ( ОСОБА_2 - 2305,89 грн., ОСОБА_3 - 1571,82 грн.) за відсутності інших доходів не забезпечує їхніх об`єктивних потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків тощо.

Твердження скаржника в тій частині, що позивачі мають можливість отримувати допомогу один від одного є безпідставними, оскільки рівень пенсійного забезпечення кожного з позивачів є недостатнім для забезпечення власних потреб, даних про будь-які інші джерела доходів позивачів матеріали справи не містять.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів в сумі 1000 грн. кожному з позивачів та вказує на таке.

Згідно положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Заперечуючи проти позовних вимог, скаржником в ході судового розгляду не надано відомостей про власне матеріальне становище та отримувані доходи, не заявлялось про неможливість самостійно надати ці відомості, відповідних клопотань про витребування цих доказів не подавалось.

Ураховуючи, що обов`язок утримувати непрацездатних батьків є закріпленим законодавчо, доказів про те, що визначений судом розмір аліментів на утримання двох батьків є надмірним - відповідачем не надано, отже апеляційний суд не має підстав для визначення іншого розміру аліментів.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині незалучення третіх осіб (зокрема, Києво-Святошинського відділу поліції та Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради), колегія зазначає, що відповідно до даних протоколу судового засідання від 31 січня 2020 року таке клопотання було знято відповідачем.

Доводи апеляційної скарги в частині відмови в задоволенні клопотання про допит в якості свідка лікаря ОСОБА_5 колегія суддів відхиляє, оскільки при зверненні з таким клопотанням до суду першої інстанції відповідачем не визначено обставин (фактів), які мають значення для вирішення цієї справи та можуть бути встановлені показаннями свідка.

Доводи апеляційної скарги в частині не витребування судом першої інстанції доказів, відхиляються колегією суддів, оскільки матеріали справи не містять відомостей про подання відповідачем клопотання про витребування доказів у відповідності до вимог статті 84 ЦПК України (зокрема, із зазначенням який доказ повинен бути витребуваний; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа).

Твердження апеляційної скарги про те, що судом незаконно визначено місце проживання позивачів згідно резолютивної частини рішення в абзацах щодо інформації про осіб, відхиляється колегією суддів, оскільки зазначене не є визначенням місцем проживання як такого, а є необхідною інформацією для оформлення виконавчого документа, яка у разі помилки чи описки може бути виправлена.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на обставини відчуження будинковолодіння, самі по собі, не мають правового значення для вирішення цієї справи, можуть свідчити про наявність конфліктних відносин між сторонами, проте висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачі є пенсіонерами, непрацездатними, мають ряд захворювань, при цьому розмір отримуваної ними пенсії не забезпечує нормальних умов життя, отже є необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, який є сином позивачів, не надає.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 31 січня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова