ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року

м. Київ

справа № 200/10842/13-ц

провадження № 61-45820св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ДТЕК «Дніпрообленерго»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 вересня 2018 року, постановлену у складі судді Демченко Е. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «ДТЕК «Дніпрообленерго» про скасування акта, протоколу та розрахунку розміру відшкодування збитків, відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 19 червня 2013 року ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» складено акт № 106290, яким установлено, що вона порушила вимоги Правил користування електричною енергієюдля населення шляхом самочинного підключення до електроенергії через лічильник, а 26 червня 2013 року складено протокол № 170/106290 про розгляд вказаного акта.

На підставі зазначених документів, якими зафіксовано порушення, ОСОБА_1 зобов`язано сплатити грошові кошти за проведену технічну перевірку та електроенергію, про що сформовано відповідні рахунки.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 березня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції від 4 березня 2014 року залишено без змін.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 березня 2014 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 вересня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року.

Постановляючи ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, яким не передбачено оскарження ухвали суду про залишення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду без задоволення окремо від рішення суду, а тому у розумінні цього ж Кодексу апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 вересня 2018 року і ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заявник вважає, що апеляційним судом порушено її право на доступ до правосуддя, чим позбавлено безперешкодно отримати судовий захист за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Зазначає, що судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Позиція інших учасників справи

У листопаді 2018 року ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» подало відзив на касаційну скаргу, у якому послалося на безпідставність її доводів. Вказало, що судом апеляційної інстанцій не порушено норми процесуального права, оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 вересня 2018 року, відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 15 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України у цій же редакції Кодексу під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічні положення закріплені і у статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є їх існування на час розгляду справи; те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; істотність таких обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком ухвалення іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Суди вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Отже, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

У процесуальному аспекті зазначене підтверджується також тим, що норми, якими урегульовано порядок перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, законодавцем виокремлено в окрему Главу ЦПК України.

Частинами другою та третьою статті 365 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення судом першої інстанції ухвали від 10 липня 2017 року, установлено, що розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.

Отже, за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд мав процесуальну можливість скасувати судове рішення, що переглядається, і ухвалити нове або постановити ухвалу про залишення заяви без задоволення. Будь-яке із вказаних судових рішень могло бути оскаржене до суду вищої інстанції у порядкудля оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII).

Частиною третьою статті 429 ЦПК України установлено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Частина п`ята статті 429 ЦПК України передбачає, що у разі відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала суду; приймає постанову - якщо переглядалася постанова.

Відповідно до частини сьомої статті 429 ЦПК України судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Отже, ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII також передбачає можливість учасника справи оскаржити судове рішення, ухвалене за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, до суду вищої інстанції на загальних підставах.

З викладеного вбачається, що прийняття та розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов`язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається.

Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Якщо ж заявник чи інший учасник справи не згодні з результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, вони не позбавлені права на загальних підставах звернутися із заявою про перегляд судового рішення, прийнятого за результатами цього перегляду в порядку частини сьомої статті 429 ЦПК України.

При цьому такими загальними підставами, виходячи із основних принципів цивільного судочинства, слід вважати підстави, які передбачені для оскарження судових рішень в апеляційному порядку.

За таких обставин висновок апеляційного суду про відсутність у ОСОБА_1 процесуальної можливості оскаржити ухвалу суду про залишення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду без задоволення є помилковим, а ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 вересня 2018 року про відмову у відкритті апеляційного провадження - такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Також касаційний суд доходить висновку про те, що зміна законодавцем назви процесуальної дії суду «залишення заяви без задоволення» на «відмова у задоволенні заяви» не може слугувати підставою для втрати можливості оскарження судового рішення, оскільки такі дії не відповідали б положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Такого висновку касаційний суд дійшов з урахуванням практики застосування Європейським судом з прав людини статті 6 Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Відмовляючи у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції припустився надмірного формалізму.

Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвали суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, справа передається на розгляд суду апеляційної інстанції.

Оскільки касаційний суд дійшов висновку про помилковість висновку суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження, оскаржувана ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 вересня 2018 року не може вважатися законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду на розгляд відповідно до статті 411 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги.

Підстав для скасування інших судових рішень, постановлених у справі, та ухвалення нового рішення немає, так як такі не були об`єктом апеляційного перегляду.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Мотивує зазначене клопотання тим, що, на її думку, необхідно визначити, які обставини можуть вважатися нововиявленими у справах про постачання електроенергії населенню.

Згідно з частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, на яку в обґрунтування клопотання послалася ОСОБА_1 , суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначені заявником обставини зводяться до незгоди із положеннями ЦПК України і не свідчать про існування визначених статтею 403 ЦПК України правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

За таких обставин касаційний суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Щодо судових витрат

Оскільки суд дійшов висновку про направлення справи на розгляд до суду апеляційної інстанції, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411 у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Кириленко Любові Іванівні у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 вересня 2018 року скасувати, справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов