Справа № 473/574/20
РІШЕННЯ

іменем України

"12" червня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

в лютому 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 17 000 грн. 00 коп., які останній зобов`язався повернути в строк до 30.12.2019 року.

Посилаючись на те, що відповідач ухилився від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення суми боргу, позивач просив про стягнення з нього обумовлених коштів у судовому порядку.

Ухвалою суду від 03.03.2020 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позові вимоги ОСОБА_2 не визнав, оскільки ніяких коштів від позивача він не отримував. Надану останнім розписку відповідач написав за його проханням на підтвердження отримання для подальшої реалізації запчастин до автомобіля.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.08.2019 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 кошти в розмірі 17 000 грн. 00 коп., які зобов`язався повернути до 30.12.2019 року, про що склав розписку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів.

З положень ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При цьому, розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, повинна містити інформацію про те, що позичальник отримав певну грошову суму в борг, а також зобов`язаний її повернути.

Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Водночас, згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Статтею 1053 ЦК передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст.1047цього Кодексу).

Отже, підтвердження як обставин щодо безгрошовості договору позики, так і заміни позиковим зобов`язанням боргу, який виник з інших договорів, може відбуватися лише певними доказами, а саме письмовими доказами.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, будь-яких допустимих доказів щодо безгрошовості договору позики від 29.08.2019 року, існування між сторонами інших цивільно-правових договорів, зобов`язання за якими замінені позиковими, відповідачем надано не було.

Отже, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися зобов`язальні правовідносини на підставі укладеного ними договору позики, за яким позивач передав у борг відповідачеві 17 000 грн. 00 коп., що підтверджується складеною відповідачем розпискою.

Проте, позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, що підтверджується наявністю письмової розписки в позикодавця та відсутністю інших доказів повернення відповідачем коштів у повному обсязі або в певній частині.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В силу положень ст. 141 ЦПК України, п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", з відповідача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-83, 141, 259, 263 - 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , борг за договором позики (оформлений розпискою від 29.08.2019 року б/н) у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Лузан