Справа 237/1810/20
Номер провадження 2-н/237/60/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.20 року м. Курахове

Мар`їнського району Донецької області

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Сметаняк О.Я., розглянувши заяву Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 .

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суддя вважає необхідним відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Разом з тим, документ, що підтверджує сплату судового збору, заявником до заяви не додано, проте подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, обґрунтоване неможливістю такої сплати через скрутне фінансове становище заявника.

Відповідно до вимог частини 1 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (ч. 3 ст. 136 ЦПК України).

Також частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк,але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени мало забезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»).

З аналізу положень вказаних норм убачається, що статтею 8 Закону України «Про судовий збір», на яку представник заявника посилається як на підставу звільнення від сплати судового збору у відповідній заяві, передбачена можливість відстрочити, розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від його сплати лише фізичній особі, якою заявник не є.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п.44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Суд зауважує, що відсутність бюджетного фінансування чи наявність дебіторської заборгованості у підприємства не є підставою для звільнення його від законодавчо встановленого обов`язку зі сплати судового збору.

Таким чином, суд не приймає докази надані представником Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта» на підтвердження скрутного фінансового становища, оскільки вони не свідчать про беззаперечну неможливість сплатити судовий збір у розмірі 210 грн. 20 коп..

З огляду на викладене, підстави для звільнення заявника від сплати судового збору відсутні, а тому його заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 163 цього Кодексу, відмовляє у видачі судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 163, 164, 165, 166, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ :

Відмовити Красногорівському міському комбінату комунальних підприємств «Віта» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.Я. Сметаняк