Дата документу 18.06.2020 Справа № 336/3705/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3705/19
Провадження №22-ц/807/1546/20
Головуючий в 1-й інстанції Крамаренко І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 23 січня 2020 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року АТ «ЗЗФ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №163 від 13.10.2015. Згідно п.1 договору виконавець забезпечує надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1 , а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати такі послуги за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбаченими цим договором. Починаючи з червня 2016 року по січень 2017 року та з серпня 2018 по грудень 2018 рік, споживач, в порушення умов договору здійснила лише часткову оплату за послуги з утримання будинку і прибудинкової території та відшкодування земельного податку, у зв`язку з неповною оплатою виникла заборгованість у розмірі 11364.65 грн. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 163 від 13.10.2015 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 11 364,65 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2020 року, позов Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» заборгованість за договором № 163 від 13.10.2015 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 11364 (одинадцять тисяч триста шістдесят чотири) гривень 65 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем у справі невірно проведено розрахунки нарахувань за надані послуги відповідно до укладених договорів. Крім того, додаткова угода від 19.02.2016 року №1, за якою позивач просить стягнути заборгованість не підписана сторонами та не має юридичної сили.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів»вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.10.2015 між ПАТ «Запорізький завод феросплавів» та ОСОБА_1 укладено договір № 163 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 13-15).

Згідно з пунктом 2 цього договору виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, а також споживач додатково відшкодовує виконавцю земельний податок.

Пунктом 3 вказаного договору визначено, що у розрахунках за надані послуги застосовується частка володіння власника нежитлового приміщення у житловому будинку: загальна площа 88,825 кв. метрів, згідно технічного паспорту на приміщення.

Відповідно до пп.10 п.11 розділу «Права та обов`язки сторін» Договору від 13.10.2015 № 163 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій споживач зобов`язаний підписати та повернути виконавцю один примірник акта виконаних робіт (послуг) або направити заперечення до акта за надані послуги протягом 2 робочих днів з дня отримання акта. У разі не підписання та неповернення акта або не направлення заперечення з боку споживача, акт вважається підписаним у редакції виконавця.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.10.2015 зареєстрованого в реєстрі за № 2136, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли у спільну часткову власність по 1/2 частці кожен, об`єкт нерухомості нежитлове приміщення № VІ першого поверху будівлі літ. А-2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 177,65 кв. м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна у державному реєстрі прав на нерухоме майно: 01 (а.с. 20-21).

Згідно п. 4 договору встановлено, що розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладання договору становить 197,20 грн., щомісячний розмір відшкодування земельного податку складає 676,02 грн., разом до сплати за місяць 873,22 грн. Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2015.

17.02.2016 на адресу АТ «ЗФЗ» надійшов лист за підписом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якому просили внести зміни до договору, у зв`язку із зменшенням площі нежитлового приміщення, та гарантували відшкодовувати земельний податок, з подальшим оформленням нормативно-грошової оцінки земельної ділянки під приміщенням (а.с. 26).

Згідно додаткової угоди № 1 від 19.02.2016 до договору №163 від 13.10.2015, згідно якої внесено зміни до договору, а саме: змінено загальну площу нежитлового приміщення на 88,75 кв.м. Встановлено, що розмір щомісячної плати за надані послуги становить 197,03 грн., щомісячний розмір відшкодування земельного податку складає 1472,37 грн., разом до сплати за місяць 1669,40 грн. (а.с. 31).

Відповідно до умов договору №163 від 13.10.2015 та додаткової угоди № 1 від 19.02.2016, споживач за період з 13.10.2015 по 31.05.2016 в повному обсязі виконував свої зобов`язання з оплати наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території та сплачував земельний податок.

Дану додаткову угоду № 1 від 19.02.2016 надано відповідачу особисто, що підтверджується листом за вих. №б/н від 08.04.2016, дана угода на адресу позивача не повернута (а.с. 34).

Відповідно до листів за вих. № 33/150 від 18.04.2016 та вих. № 33/293 від 08.08.2016 ОСОБА_1 особисто отримувала листи з проханням отримати витяг технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а після надання позивачу копії витягу відшкодування земельного податку буде виключено з договору (а.с. 35-36).

На адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу за вих. № 33/293 від 08.08.2016 з проханням повернути позивачу додаткову угоду № 1 від 19.02.2016 з додатками та сплатити заборгованість, яку 20.08.2016 отримано відповідачем особисто (а.с. 37, 37 оборотна сторона).

08.08.2016 на адресу ПАТ «ЗФЗ» надійшло клопотання відповідача про надання інформації, щодо яких норм законодавства робиться розрахунок відшкодування земельного податку (а.с. 38).

Відповідно до листа за вих. № 12/199 від 22.08.2016 позивач повідомив, що відповідачем не проведено нормативно грошову оцінку, тому завод як Балансоутримувач, проводить оплату земельного податку до бюджету, а розрахунок проводиться на підставі нормативно грошової оцінки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40-41).

04.11.2016 відповідачем отримано вимогу за вих. № 33/424 від 19.10.2016 з проханням повернути позивачу додаткову угоду № 1 від 19.02.2016 з додатками та сплатити заборгованість (а.с. 43, оборотна сторона).

01.11.2016 на адресу позивача надійшов лист за підписом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з проханням внести зміни до договорів № 162 та № 163 від 13.10.2015, відносно відшкодування земельного податку, у зв`язку з отриманням витягу № 5978 з технічної документації щодо нормативно грошової оцінки земельної ділянки. До листа було додано 2 примірника не підписаного додатка № 2 до додаткової угоди № 1 від 19.02.2016 без протоколу розбіжностей, самої угоди та додатка № 1 повернуто не було. На підставі листа від 01.11.2016 з відповідачем укладено додаткову угоду № 2 від 01.11.2016 відповідно до якої розмір щомісячної плати за надані послуги становить 197,03 грн., щомісячний розмір відшкодування земельного податку складає 217,31 грн., разом до сплати за місяць 414,34 грн. (а.с. 51).

20.12.2016 укладено додаткову угоду № 3 про зміну розділу «Юридичні адреси та реквізити сторін», яка була вручена відповідачу з листом за вих. № 33/65 від 15.02.2017 з проханням повернути додаткову угоду № 1 та сплатити заборгованість (а.с. 54, 55).

21.04.2017 укладено додаткову угоду № 4, відповідно до якої розмір щомісячної плати за надані послуги становить 197,03 грн., щомісячний розмір відшкодування земельного податку складає 230,34 грн., разом до сплати за місяць 427,37 грн. (а.с. 56).

Положення даної додаткової угоди розповсюджуються на відносини по договору починаючи з 01.01.2017.

Також встановлено, що 22.06.2018 укладено додаткову угоду № 5, відповідно до якої розмір щомісячної плати за надані послуги, згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 125 від 23.03.2018, збільшилися та становлять 782,78 грн., щомісячний розмір відшкодування земельного податку залишився незмінним та складає 230,34 грн., разом до сплати за місяць 1013.12 грн. (а.с. 59-60).

Положення даної додаткової угоди розповсюджуються на відносини по договору починаючи з 01.05.2018.

08.10.2018 укладено додаткову угоду № 6 про зміну розділу «Юридичні адреси та реквізити сторін». З метою виконання відповідачем умов договору, йому було вручено та направлено листи з проханням повернути додаткову угоду № 1 від 19.02.2016 до договору від 13.10.2015 № 163 та сплатити заборгованість у розмірі 8646,97 грн. (а.с. 65-66).

Відповідно до актів виконаних робіт та рахунків, з червня 2016 р. по грудень 2018 р. ОСОБА_1 в порушення умов договору здійснила лише часткову оплату за послуги з утримання будинку і прибудинкової території та відшкодування земельного податку, у зв`язку з неповною оплатою у відповідача виникла заборгованість у розмірі 11364,65 грн.

Позивачем на адресу ОСОБА_1 з період з червня 2016 року по грудень 2018 року направлялись рахунки з оплати за надані виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території і суму відшкодування земельного податку, а також акти виконаних робіт (послуг) (№491626 від 30.06.2016; №492122 від 31.07.2016; №492753 від 31.08.2016; №493259 від 30.09.2016; №493849 від 31.10.2016; №494227 від 30.11.2016; №494779 від 30.12.2016; №495243 від 31.01.2017; №506456 від 31.08.2018; №507000 від 2018; №507478 від 31.10.2018; №507980 від 30.11.2018; №508515 від 29.12.2018).

Відповідачем частково сплачено отримані рахунки, проте, залишилась несплаченою сума заборгованості у розмірі 11 364,65 грн., згідно з розрахунком заборгованості за період з червня 2016 року по грудень 2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем порушені права АТ «ЗФЗ» з виконання зобов`язань щодо оплати вартості наданих послуг за договором, за захистом яких позивач звернувся до суду, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Договором відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Також статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

13.10.2015 між ПАТ «Запорізький завод феросплавів» та ОСОБА_1 укладено договір № 163 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до п.1 Договору виконавець забезпечує надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1 , а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати такі послуги за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2 Договору виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього договору. Додатково споживач відшкодовує виконавцю земельний податок.

Відповідно до укладених між сторонами додаткових угод до договору №163 від 13.10.2015 року № 1, 2, 3, 4, 5, 6 сторони періодично погоджували розміри сплати за договором та реквізити сторін.

Враховуючи, акти виконаних робіт (послуг) до рахунків, які надані позивачем, АТ «ЗЗФ» виконано зобов`язання за договором у повному обсязі.

Відповідачкою ОСОБА_1 зобов`язання за договором виконані частково.

Посилання скаржника на те, що Додаткова угода від 19.02.2016 №1 є недійсною, оскільки вона не підписана сторонами, є неспроможними оскільки, як встановлено, відповідно до умов договору та цієї угоди споживач за період з січня 2016 по травень 2016 в повному обсязі виконував свої зобов`язання з оплати наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території та сплачував земельний податок, що є фактичним виконанням умов зазначеної додаткової угоди і погодженням з її умовами.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2020 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повна постанова складена 18 червня 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков