Постанова

Іменем України

25 травня 2020 року

м. Київ

справа № 205/8590/18

провадження № 61-5393св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Нова Лінія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» (далі - ПрАТ «Нова лінія») про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ПрАТ «Нова лінія» про відшкодування моральної шкоди передано на розгляд Києво-Святошинському районному суду Київської області.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі та перевіряючи належність справи до юрисдикції та підсудності Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, суд дійшов висновку, що спори про відшкодування моральної шкоди, відшкодування якої не пов`язано з вчиненням злочину, розглядаються за загальними правилами підсудності, встановленими частиною другою статті 27 ЦПК України.

На правовідносини сторін у справі положення статті 28 ЦПК України, якою встановлено альтернативну підсудність за вибором позивача, не поширюються.

Таким чином, спір повинен бути розглянутий за загальними правилами підсудності відповідно до частини другою статті 27 ЦПК України, тобто за місцем реєстрації відповідача - юридичної особи (Одеське шосе, 8, с. Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область), що не відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, оскільки є територією Києво-Святошинського району Київської області.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки предметом спору у цій справі є відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, позивач на підставі частини третьої статті 28 ЦПК Українимає право звернутися з таким позовом до суду за своїм зареєстрованим місцем проживання.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їхніх доводів

У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду, ПрАТ «Нова Лінія», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року і залишити в силі ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим є незаконною та необґрунтованою.

Оскільки предметом розгляду у цій справі є вимога про відшкодування тільки моральної шкоди, Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в своїй ухвалі належним чином обґрунтував неможливість застосування у такому випадку положень частини третьої статті 28 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2019 року відкрито провадження за касаційною скаргою ПрАТ «Нова Лінія» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, витребувано матеріали цивільної справи № 205/8590/18 з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу позивач до суду не подала.

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду винесена судом з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та практику ЄСПЛ як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України та стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положення про компетенцію з розгляду цивільних справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція (територіальна підсудність), систематизовані у статтях 26-32 ЦПК України.

За загальним правилом територіальної підсудності, встановленим статтею 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Стаття 28 ЦПК України містить перелік цивільних справ, для яких передбачена підсудність за вибором позивача.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, коли позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів лише у деяких категоріях справ, коли доцільно або необхідно зробити судовий захист суб`єктивних прав більш зручним для позивача.

Відповідно до частини третьої статті 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

За змістом пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Абзацом третім пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Нова Лінія» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я унаслідок отримання травми в магазині відповідача.

З матеріалів справи відомо, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

З огляду на викладене, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про передачу цієї справи за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області та направляючи її до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська для продовження розгляду, апеляційний суд дотримався правил альтернативної підсудності, оскільки позов про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, позивачкою подано до суду за місцем її проживання (реєстрації) відповідно до положень частини третьої статті 28 ЦПК України.

При цьому частиною третьою статті 28 ЦПК України не конкретизовано, що у розумінні її положень позови про відшкодування моральної шкоди мають бути пов`язані виключно із заподіянням особі цієї шкоди внаслідок вчинення злочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційний суд правильно застосував положення статті 28 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються незгоди заявника з мотивами оскаржуваної постанови апеляційного суду виключно з формальних міркувань, додаткового правового аналізу не потребують, не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанцій та зводяться до власного тлумачення норм цивільно-процесуального законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими, підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець