22-ц/804/2059/20
242/1127/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/1127/20

Номер провадження 22-ц/804/2059/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

секретар судового засідання Галстян Г.Г.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 28 квітня 2020 року, у складі судді Черкова В.Г., дата складення повного судового рішення 28 квітня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 червня 2019 року належить квартира АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстровані, але не проживають, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який був власником квартири. Реєстрація відповідачів у квартирі заважає їй володіти та розпоряджатися квартирою на власний розсуд. Просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 28 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки представленим нею доказам щодо відсутності відповідачів у спірній квартирі протягом тривалого часу.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Сторони про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином; в судове засідання не з`явилися; клопотання про відкладення розгляду справи не подали, тому, на підставі ст.372 ЦПК України, справа розглянута у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_3 , фактично проживають в Португалії (дозвіл на проживання до 2027 року).

Згідно довіреності від 13 травня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уповноважили ОСОБА_4 продати належну їм на праві особистої приватної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та виписати їх з даної квартири.

На підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2019 року, укладеному між ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 позивач стала власником вказаної квартири (а.с.10).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані у квартирі на час звернення позивача до суду.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові про усунення перешкод та визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування спірною квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження періоду не проживання відповідачів у квартирі, з яким пов`язується настання наслідків щодо реалізації права користування жилим приміщенням, відсутності відповідачів у спірному житловому приміщенні та непроживання у ньому більше одного року без поважних причин.

З висновками суду погодилися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають з встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказане судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності з положеннями ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine", заява N 30856/03) поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання "житлом", що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Обґрунтовуючи свої вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою та визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, позивач посилалася на те, що 21 червня 2019 року вона набула право власності на квартиру, а оскільки відповідачі тривалий час не проживають у квартирі, але залишаються в ній зареєстровані, ці обставини створюють їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з довіреності від 13 травня 2019 року, якою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уповноважили ОСОБА_4 продати належну їм на праві особистої приватної власності спірну квартиру та виписати їх зі спірної квартири, довіреність посвідчена адвокатом ОСОБА_5 м.Сан Жуан да ОСОБА_6 та має відомості про те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 мають дозвіл на проживання в Португалії відповідно до 31 жовтня 2027 року та 16 листопада 2027 року (а.с.7-9).

Згідно акту від 07 травня 2020 року, складеного Головою ОСББ «К.Маркса,3» м.Селидове та засвідченого Секретарем міської ради, в квартирі АДРЕСА_1 проживають позивач ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_7 . Крім вказаних осіб в квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які не проживають з вересня 2012 року; протягом останніх п`яти років в Україну вони не з`являлися; за повідомленням матері власника ОСОБА_3 , повертатися в Україну сім`я не збирається (а.с. 27).

Зі змісту інформації начальника відділу реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради від 26 березня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі, що є власністю ОСОБА_1 з 08 травня 2007 року по теперішній час (а.с.15-16).

Переглядаючи судове рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів виходить з того, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Поважні причини неподання цих доказів суду першої інстанції приймаються до уваги апеляційним судом.

Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та представлені докази, дійшла висновку, що права та законні інтереси ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні власним житлом та визнання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки право колишнього власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може існувати лише за наявності права власності на цю квартиру; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням його та членів його сім`ї.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції від 28 квітня 2020 року про відмову у позові ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про усунення перешкод у користування квартирою та визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , апеляційний суд враховує постанову Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі N 595/1271/16-ц (провадження N 61-18966св18).

На підставі ст.ст.141,382 ЦПК України, апеляційний суд, задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ухвалюючи нове рішення вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у зв`язку зі зверненням до суду та оскарженням рішення суду в апеляційному порядку.

Витрати позивача становили оплату судового збору в розмірі 840,80 грн (а.с.11) та 1261,20 грн (а.с.25) і ці витрати підлягають відшкодуванню в рівних частках позивачу ОСОБА_1 відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно в розмірі по 420,40 грн з кожного та по 630,69 грн з кожного.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 28 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування квартирою задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) у відшкодування судового збору по 420,40 грн з кожного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) у відшкодування судового збору по 630,69 грн з кожного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 25 червня 2020 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова