ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1/20 Справа № 195/1605/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Скрипченко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Томаківська селищна рада Томаківського району Дніпропетровської області в особі виконавчого комітету, третя особа: Комунальний заклад «Володимирівський психоневрологічний інтернат» про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у грудні 2016 року звернулася до суду з заявою про визнання недієздатною її сестру, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлення над нею опіки з призначенням її опікуном.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що необхідність визнання ОСОБА_1 недієздатною пов`язана з тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у 1978 році вона отримала тяжку черепно-мозкову травму, в результаті чого була визнана інвалідом першої групи на підставі довідки Л-70 НОМЕР_1 Павлоградської МСЄК від 15 лютого 1979 року, і потребує постійного стороннього догляду. Інвалідність було встановлено до 01 березня 1981 року.

На підставі довідки Павлоградської МСЄК Д-70 №729230 від 31 березня 1981 року ОСОБА_1 встановлено інвалідність першої групи безстроково.

15 червня 2004 року ОСОБА_1 видано посвідчення інваліда першої групи безстроково НОМЕР_2 310501.

В результаті отриманої черепно-мозкової травми її сестра страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, стався психічний розлад здоров`я, неодноразово знаходилася на лікуванні у різних психіатричних закладах, однак стан психічного здоров`я з часом тільки погіршувався.

Внаслідок психічного розладу ОСОБА_1 лікарем-психіатром була направлена до Дніпропетровської обласної психічної лікарні та знаходилася на стаціонарному лікуванні з 28 вересня 2011 року по 01 листопада 2011 року в закритому відділенні №22 (закрите суїцідальне відділення).

У зв`язку зі смертю їх матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 стан її сестри різко погіршився після чого 02 лютого 2012 року вона була поміщена на стаціонарне лікування до психіатричного відділення Павлоградської міської лікарні №1.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2012 року її сестра, ОСОБА_1 , визнана недієздатною, а її призначено опікуном над нею. Згодом апеляційною інстанцією дане рішення скасовано.

З 17 липня 2012 року ОСОБА_1 знаходиться в КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» Томаківського району Дніпропетровської області та перебуває на повному державному забезпеченні.

Внаслідок хронічного психічного розладу її сестра не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не в змозі сама себе обслуговувати з усіх необхідних побутових потреб. Відповідно епікризу від 07 травня 2012 року її сестра потребує постійного догляду та спостереження, у зв`язку з чим її було направлено до психоневрологічного інтернату, де вона майже п`ять років перебуває на повному державному утриманні, за нею здійснюють належний догляд та постійний супровід лікарів, вчасно отримує лікування та харчування.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Визнано недієздатною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Призначено опікуном недієздатної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її сестру, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /т.2 а.с. 159-162/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені заяви, посилаючись на те, що судом досліджені докази по справі з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим суд прийшов до неправильного та необгрунтованого висновку /т.2 а.с. 167-176/.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_2 надала суду відзив на скаргу, в якому посилається на її необгрунтованість та вважає такою, що не підлягає задоволенню /т.3 а.с. 29-30/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про визнання своєї сестри, ОСОБА_1 недієздатною, встановлення над нею опіки з призначенням опікуна, посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у 1978 року остання отримала черепно-мозкову травму, внаслідок чого була визнана інвалідом першої групи. Згідно довідки Павлоградської МСЕК Д-70 №729230 від 31 березня 1981 року інвалідність встановлено безстроково. В зв`язку з травмою позивачка перебувала на Д-обліку та знаходилася на лікуванні у лікаря невропатолога та психіатра.

Висновок лікарсько-консультативної комісії КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» від 04 травня 2012 року №1469 підтверджує, що ОСОБА_1 має діагноз захворювання у виді вираження розладу особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку (наслідки тяжкої травми головного мозку, церебросклероз). Психічні функції стійкого порушені. Соціальна без адаптація внаслідок обмеження життєдіяльності по категорії: навчання, трудова діяльність, спілкування, контроль поведінки, рухливість. Потребує в постійному сторонньому догляді, побутовому та медичному обслуговуванні. Рекомендовано подальше перебування в будинку-інтернаті для психохроніків.

В матеріалах справи наявні епікризи з медичної карти з історії хвороби, які містять також висновок про виражений розлад особистості і поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку (наслідки тяжкої травми головного мозку, церебросклероз). Психічні функції стійко порушені. Соціальна дезадаптація внаслідок обмеження життєдіяльності по категоріям: навчання, трудова діяльність, спілкування, контроль поведінки, рухливість.

На підставі заяви опікуна ОСОБА_1 від 15 травня 2012 року про прийняття до інтернатної установи, Управлінням праці та соціального захисту населення в м. Тернівка направлено пакет документів до Департаменту соціального захисту населення для оформлення ОСОБА_2 в будинок інвалідів для психічно хворих на постійне місце проживання; Головним управлінням праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації видано путівку №888 від 11 липня 2012 року про направлення ОСОБА_1 на державне забезпечення до Володимирівського психоневрологічного інтернату Дніпропетровської області.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року визнано неправомірним поміщення та утримання ОСОБА_1 до КЗ «Володимирівський психоневрологічний інтернат Дніпропетровської обласної ради» з 2012 року до 10 лютого 2017 року.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України суд не досліджує обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року відносно ОСОБА_1 .

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №16 від 07 лютого 2017 року КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» ОСОБА_1 страждає хронічним стійким психічним розладом у формі розладу особистості і поведінки внаслідок органічного враження головного мозку.

Однак, в амбулаторних умовах встановити глибину та ступінь наявних у неї психічних розладів та вирішити експертні питання не можливо у зв`язку зі складністю випадку, короткочасністю обстеження, необхідністю тривалого динамічного спостереження за нею.

Рекомендовано проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №206 від 05 грудня 2017 року наданого Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки «Органічного ураження головного мозку травматично-судинного ґенезу, із психоорганічним синдромом» (F07/9 за МКХ-10).

Наявний у ОСОБА_1 психічний розлад істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В 2011, 2012, 2014 роках у ОСОБА_1 , згідно з аналізом наданої на дослідження медичної документації, були наявні ознаки хронічного стійкого психічного розладу.

Згідно з аналізом наданої на теперішнє дослідження медичної документації, виявлені психіатрами у ОСОБА_1 психічні розлади, в 2011-2012 роках позбавили її здатності усвідомлювати значення своїх дійта керувати ними, а в 2014 році істотно впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Під час апеляційного розгляду справи ухвалою Дніпровського апеляційого суду від 03 жовтня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 , про призначення судової психолого-психіатричної експертизи та призначено дану експертизу по справі. Перед експертом поставлені питання, визначені представником заявника, а саме: Чи наявні у ОСОБА_1 хронічні, стійкі розлади, внаслідок яких вона не здатна розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (в розумінні ст.39 ЦК України? Чи наявні у ОСОБА_1 стійкі психічні розлади, які істотно впливають на здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (в розумінні ст.39 ЦК України)? Чи може ОСОБА_1 задовольняти свої основні життєві потреби (в розумінні статті 24 Закону України Про психіатричну допомогу)?

Проведення експертизи доручити Київському міському центру судово-психіатричної експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, з для проведення вищезазначеної експертизи судовим експертом неодноразово надсилались клопотання про уточнення дорочення та надання додатковий матеріалів необхідних для її проведення, які повністю було судом витребувано у учасників справи та надано експертній установі для прийнятття повного и обгрунтованого висновку /т.3, а.с.104, 105, 159, 193/.

12 березня 2020 року до суду повернулась цивільна справа разом з висновком СПЕ №104 від 17 лютого 2020 року /т.4 а.с. 51-55/.

При проведені судової психолого-психіатричної експертизи було використано матеріали цивільної справи №195/1605/16, медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_1 № НОМЕР_3 за 2011 рік з Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні, медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_1 № НОМЕР_4 за 2012 рік з Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні, медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_1 № НОМЕР_5 за 2014 рік з Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні.

З висновку СПЕ №104 від 17 лютого 2020 року судом встановлено, що ОСОБА_1 у віці 16-ти років отримала важку травму голови, після чого була визнана інвалідом І групи, перебувала під спостереженням невропатолога, потребувала постійного проведення реабілітаційних заходів, сторонньої допомоги та догляду. В той період часу психіатри відмічали в неї незначні порушення психічних функцій у вигляді Залишкових явищ черепно-мозкової травми, астенічного синдрому.

Починаючи з 2011 року у ОСОБА_1 значно погіршився, психічний стан, вона неодноразово, протягом 2011-2012 років потрапляла на лікування до психіатричної лікарні і після проведення щодо неї судово-психіатричної експертизи (05 квітня 2012 року) судом була визнана недієздатною. З аналізу наданої медичної документації, а саме медичних карт стаціонарного хворого з Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні, вбачається, що в цей період у ОСОБА_1 відмічались значні емоційно-вольові, поведінкові розліди, порушення психічних функцій за органічним типом, в тому числі когнітивних, психотичні включення, що зокрема проявлялось вираженою афективною патологією, депресією, суїцидальними тенденціями. Лікарями психіатрами їй встановлювався діагноз «Органічне ураження головного мозку складного генезу. Виражений психорганічний синдром змішаний варіант з масивним депресивним компонентом, суїцидальною спробою», а також «Наслідки органічного ураження головного мозку складного генезу (ЧМТ дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст., церебросклероз) виражений психорганічний синдром змішаний варіант з психотичним депресивним компонентом та когнітивним зниженням» і «Виражений розглад особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку».

З 2012 року ОСОБА_1 перебувала у Володимирівському будинку-інтернаті. В 2014 році, під час перебування в інтернаті вона потрапила на лікування до психіатричної лікарні м.Дніпропетровськ, де їй був встановлений діагноз Виражений розлад особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку (наслідки важкої травми головного мозку, церебросклероз).

В лютому 2017 року ОСОБА_1 була відправлена у відпустку з інтернату, після чого до інтернату не повернулась.

При теперішньому обстеженні ОСОБА_1 виявляє певні порушення неврологічного стану, а також помірно виражені психоорганічні розлади: деяку уповільненість, деталізованість мислання, деяке зниження пам`яті та уваги, легку інтелектуальну недостатність, помірно виражені емоційно-вольові порушення, у вигляді емоційної лабільності, дратівливості, вразливості, схильності до фіксацій, психічної ригідності, недостатність критичної оцінки свого стану.

Відповідно до висновку СПЕ №104 від 17 лютого 2020 року комісія Київського міського центру судово-психіатричної експертизи дійшла висновку, що ОСОБА_1 страждає на органічне ураження головного мозку травматично-судинного генезу із помірним вираженим психоорганічним синдромом, що істотно впливає на здатність ОСОБА_1 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Колегія суддів приймає даний висновком, вважає його достанім та обгрунтованим та на підставі нього приходить до висновку, що ОСОБА_1 сраждає на психічний розглад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим потребує постійного догляду та призначення опікуна.

Зазначена експертиза була призначена за клопотанням ОСОБА_4 представника ОСОБА_1 та проведена на підставі належних та допустимих доказів, за якими можна повно та всебічно встановити дійсні обставини виниклих правовідносин. Даний висновок не був оскаржений з боку заявника апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявінсть обгрунтованих підстав визнання ОСОБА_1 недієздатною, оскільки вона не має здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок органічного ураження головного мозку травматично-судинного ґенезу, із психоорганічним синдромом.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо повідомлення та виклик ОСОБА_1 до судового засідання та не надання її представнику прийняти участі у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційним судом розгляд даної справи здійснювалось на протязі тривалого часу, під час якого у судових засіданнях приймали участь як ОСОБА_1 , так і її представник ОСОБА_4 .

Крім того, під час розгляду справи в апеляційному суді заявник разом зі своїм представником, користуючись процесуальними правами заявляли клопотання, надавали пояснення по справі та заяви щодо долучення докуметів, які на їх думку, необхідні для всебічного розгляду справи.

Саме за клопотанням представника заявника апеляційної скарги апеляційним судом було призначено судову психолого-психіатричну експертизу, на підставі висновку якої судом встановлено про нездатність ОСОБА_1 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, яка підтвердила правільність висновку суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_2 .

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з боку суду під час розгляду даної справи не було порушено процесуальних прав ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 визначених ст.43 ЦПК України.

Крім того, слід зазначити, що під час судового засідання від 16 червня 2020 року, представником ОСОБА_4 було заявлено як один із доводів оскарження рішення те, що судом не встановлено родинних зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що унеможливлює призначення останньої в якості опікуна. Однак колегія суддів не може погодитись з даними твердженнями, оскільки дани обставини встановлені при розгляді цивільної справи № 203/1154/17 та не потребують додаткового доказування. Крім того, на початку розгляду справи у суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_4 не заперечувались обставини, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є сестрами.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі заявника, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров