Справа № 581/291/20
Провадження № 2/581/113/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2020 року сел. Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді Бутенка Д.В., з участю секретаря судового засідання Клець Т.М., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)», Держави Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням права засудженого на таємницю кореспонденції,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад сутності заявленого позову

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області із вищезазначеним позовом, який мотивував тим, що вироком Апеляційного суду Черкаської області від 24 березня 2004 року його засуджено до довічного позбавлення волі. Із 04 травня 2005 року він відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія № 56». 11 квітня 2017 року працівники виправної колонії вручили йому лист судді Роменського міськрайонного суду Сумської області Шульги В.О. від 04 квітня 2017 року № 585/843/17/6999/17, у якому зазначалося про надіслання Роменським міськрайонним судом Сумської області на його адресу копії ухвали суду від 04 квітня 2017 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Роменської виправної колонії №56 про визнання інформації недостовірною та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок приниження честі і гідності. Зазначений лист суду працівники виправної колонії вручили йому у відкритому вигляді, зареєструвавши у Журналі обліку вхідної кореспонденції Роменської ВК-56 11 квітня 2017 року за №1189, проставивши відповідний відбиток печатки на ньому. Зазначав, що зазначений лист адресований начальнику Роменської ВК-56 для вручення засудженому ОСОБА_1 під розписку. Незважаючи на те, що наведений лист адресовувався засудженому, працівники пенітенціарної служби, які не були його представниками, не маючи відповідного судового рішення про дозвіл на перегляд його кореспонденції, не дотрималися положень ст. 31 Конституції України, п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 306 ЦК України, ч. 1 ст. 14 КПК України, ч. 2 ст. 7, ч. 4 ст. 113 КВК України, п. 5 Розділу ІІ Інструкції з організації та перегляду кореспонденції (листування), осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2013 року № 1304/5, порушили його право на таємницю кореспонденції від суду. Роменський міськрайонний суд Сумської області, не надіславши вказаного листа особисто позивачеві, порушив положення ч. 3 ст. 222 ЦПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), а ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)», не будучи представником засудженого, безпідставно отримала за нього кореспонденцію та у свою чергу не повернула до суду такого листа для його направлення повторно безпосередньо на ім`я позивача. Уважає, що держава Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області також не виконала зазначених вище вимог законодавства, надіславши у такому вигляді кореспонденцію засудженому. У такий спосіб виправна колонія та суд спільними діями порушили його право на таємницю кореспонденції, тому мають нести солідарну відповідальність за вказані протиправні дії. Вищенаведеними незаконними діями виправної колонії та держави Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області йому завдано моральну шкоду у виді нервового потрясіння та тривалої нервової напруги, що стало психологічним тягарем для нього, порушено звичайний хід його життя, посилилися душевні страждання. Із урахуванням глибини та тривалості перенесених душевних страждань, позивач просив суд солідарно стягнути на його користь із держави Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області та із ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» моральну шкоду у розмірі 2000 грн., а також зобов`язати Державну казначейську службу України утримати зазначені кошти з рахунків вказаних юридичних осіб та перерахувати йому за місцем його місця перебування.

Позиція сторін та третьої особи по справі

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та додатково суду пояснив про те, що йому взаємопов`язаними діями Роменського міськрайонного суду Сумської області, які спочатку полягали у передачі до Роменської виправної колонії в незапечатаного конверті з повідомленням про вручення ухвали зазначеного суду від 04 квітня 2017 року із супровідним листом, та в подальшому зазначеної установи з виконання покарань по реєстрації цього незапечатаного судового відправлення у журналі вхідної кореспонденції з подальшою передачею у розкритому виді зазначеного листа позивачу особисто, у будь-якій формі згоду на отримання від будь-яких установ листів на його ім`я працівникам колонії він не надавав. Уточнив, що він не бачив особисто жодного конверта, в який вкладався вищевказаний лист від суду, цей конверт не зберігся ні у зазначеній колонії, ні в його особистій справі, оскільки зазначеного конверта скоріш за все взагалі не було в наявності, цей лист не запаковувався судом у відповідний конверт, підтвердженням цього є вхідна відмітка-штемпель виправної колонії на супровідному листі до ухвали суду від 04 квітня 2017 року. Підтвердив, що унаслідок вищезазначених дій відповідачів він переніс нервову напругу та негативні емоції, які позначилися на його психічно-емоційному стані та виключно негативно вплинули на перебіг виявленої у нього ще у 2011 році невиліковної хвороби, пов`язаної з порушенням кровообігу, яка ускладнювалася на нервовому ґрунті після виявлення ним зазначеного вище порушення його прав (зазначену хворобу він лікує самостійно за власні кошти, бо адміністрація колонії не надає йому жодної медичної допомоги). Зазначені протиправні дії завдали йому моральної шкоди, яка повинна компенсуватися за рахунок солідарного стягнення з відповідачів її грошового еквіваленту в розмірі 2000 грн., оскільки ним доведено порушення його права на таємницю листування в діях двох відповідачів. Також позивач окремо зазначав про те, що судова влада України та Роменський міськрайонний суд Сумської області зокрема є складовими всієї державної влади в Україні, зазначена державна установа внесена до Єдиного державного реєстру підприємств, установ та організацій України, її діяльність має ознаки господарської, уважав зазначений суд належним відповідачем у даній справі.

Представник суду в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд даної справи у відсутність представника цієї установи. У письмовому відзиві заявлений до нього позов не визнав, зазначаючи про те, що надіслання позивачу судом кореспонденції у здійсненому вигляді узгоджувалося з положеннями ч. 6 ст. 76 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), яка передбачала, що якщо учасник справи перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, повістка та інші судові документи вручаються йому під розписку адміністрацією місця утримання учасника справи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цього учасника справи до суду. Даний відповідач зазначав, що у разі отримання вказаної кореспонденції не в належному вигляді працівникам колонії слід було повернути її суду, проте у закритому чи відкритому вигляді була направлена кореспонденція на даний час встановити неможливо. Посилається на те, що ця кореспонденція не була для колонії невідомою і вона не охоронялася законом як таємниця листування, так як стосувалася цивільної справи, у якій цей відповідач був стороною і був обізнаний про обставини справи. Також зазначав, що сама констатація факту завдання моральної шкоди позивачеві не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв`язку між діями відповідачів і відповідними наслідками, а суд не може у цій справі брати участь від імені держави, оскільки не наділений такими повноваженнями на її представництво.

Представник співвідповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. У письмовому відзиві зазначений співвідповідач позов не визнав, заперечення мотивував тим, що працівником канцелярії колонії отримано поштове відправлення, яким Роменський міськрайонний суд Сумської області направив лист від 04 квітня 2017 року за № 585/843/17/6999/17, адресатом-одержувачем якого записувався саме начальник Роменської ВК-56, який повинен був забезпечити вручення засудженому ОСОБА_1 під розписку ухвалу суду від 04 квітня 2017 року із супровідним листом, тому дії працівників колонії щодо його вручення у відкритому вигляді зазначеної кореспонденції були правомірними. Уважав недоведеним належними доказами факт спричинення діями цього співвідповідача моральної шкоди.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду даної належним чином повідомлений. У письмових поясненнях представник Державної казначейської служби України позовні вимоги не визнала, виступивши на стороні відповідачів. Указала, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним й жодної шкоди позивачеві також не завдавало. Також посилався на те, що суд у даних правовідносинах не може бути відповідачем, а розмір завданої моральної шкоди у позовній заяві не містить належного обґрунтування.

Процесуальні дії суду у даній справі

13 квітня 2020 року цивільна справа в порядку ч. 1 ст. 26 ЦПК України надійшла до Липоводолинського районного суду Сумської області із Сумського апеляційного суду за визначеною зазначеним судом підсудністю. Ухвалою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 17 квітня 2020 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання по розгляду справи по суті на 27 травня 2020 року з викликом сторін та третьої особи. 27 травня 2020 року розгляд справи по суті не відбувся через неявку учасників справи в судове засідання та неприйняття ними участі у судовому засіданні дистанційно через технічний збій в роботі системи відеоконференцзв`язку, розгляд справи відкладено до 10 червня 2020 року. 10 червня 2020 року судом проведено розгляд справи у спрощеному порядку, 11 червня 2020 року ухвалено рішення суду по суті спору.

Установлені судом фактичні обставини справи

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Апеляційного суду Черкаської області від 24 березня 2004 року до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Із 04 травня 2005 року позивач відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія (№56)» (а.с.6). Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 15 грудня 2016 року Державну установу «Роменська виправна колонія Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№56)» перейменовано у Державну установу «Роменська виправна колонія (№56)».

11 квітня 2017 року працівники ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» вручили ОСОБА_1 у відкритому вигляді супровідний лист Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2017 року №585/843/17/6999/17 із додатками, в якому зазначалося про надіслання на адресу начальника Роменської виправної колонії УДПтС України в Сумській області № 56 копії ухвали суду від 04 квітня 2017 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Роменської виправної колонії (№56) про визнання інформації недостовірною та відшкодування моральної шкоди - для вручення засудженому ОСОБА_1 . Даний лист працівники виправної колонії зареєстрували в Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 11 квітня 2017 року за вхідним № 1189, про що наявний відбиток печатки колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі та відповідна реєстраційна відмітка у журналі вхідної кореспонденції зазначеної колонії (а.с.7, 44-45).

Медичною довідкою, складеною завідувачем медичної частини № 56 філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВСУ» в Сумській області Лопошуком І.І., підтверджено факт огляду 03 лютого 2011 року ОСОБА_1 лікарем-психіатром (при огляді психотичних розладів не виявлено) та лікарем - терапевтом (встановлено попередній діагноз, пов`язаний із розладами кровообігу, які розвиваються через порушення регуляції судинного тонуса) (а.с.46).

Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі:

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 306 ЦК України фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції. Порушення таємниці кореспонденції може бути дозволено судом у випадках, встановлених законом, з метою запобігання злочинові чи під час кримінального провадження, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Частинами 3,4 ст.113 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено те, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду.

Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Аналогічна норма зазначена в абзаці 7 пункту 1 Розділу XII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 29 грудня 2004 року № 2186/5.

Крім того, абз. 2 п. 4 Розділу 1 Інструкції з організації та перегляду кореспонденції (листування), осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2013 року № 1304/5 (далі - Інструкція № 1304/5) передбачено, що кореспонденція, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається адресату протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені та особи взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Згідно з п. 5 Розділу II Інструкції №1304/5 кореспонденція, що надійшла від зазначених в абзаці 2 пункту 4 цієї Інструкції органів(осіб), засудженим (особам, узятим під варту) вручається протягом доби у запечатаному вигляді (конверті). Зазначена вхідна кореспонденція у закритому вигляді реєструється в Журналі з приміткою Закритий конверт.

Відповідно до ч. 6 ст.76 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) якщо особа, яка бере участь у справі, перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються їй під розписку адміністрацією місця утримання особи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цієї особи до суду.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст.23 ЦК України).

За змістом п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно зі ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода полягає відшкодуванню.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті ( ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Згідно з нормами ч.1,2 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року; аналогічні приписи закріплені у частині першій і третій статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній з 30 вересня 2016 року).

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Згідно з пунктом 21 Великої хартії суддів (Основоположних принципів), затвердженої Консультативною радою європейських суддів 17 листопада 2010 року, засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка 17 липня 1997 року була ратифікована Україною і є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Висновки суду по суті заявленої вимоги

а) щодо установлених судом порушень права позивача, з`ясування судом підстав для солідарного обов`язку двох відповідачів у даній справі та окремо відповідальності держави в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області:

З досліджених письмових доказів по справі проглядаються обставини передачі співробітниками відповідача Роменської виправної колонії № 56 позивачу нарочно супровідного листа від 04 квітня 2017 року з додатками у виді копії ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2017 року та розписки про вручення поштового відправлення не у закритому (запечатаному) конверті, що підтверджується проставленими штемпелями про вхідну кореспонденцією з відповідними індексними відмітками на зазначеному вище листі та реєстраційною відміткою в журналі вхідної кореспонденції (а.с.7, 44-45), що за змістом ст. 306 ЦК України, ст.8 п.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі-Конвенція), п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бєляєв та Дігтяр проти України» від 16 травня 2012 року, п. 81-86 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сергій Волосюк проти України» від 12 березня 2009 року, п.126-133 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вінтман проти України» від 23 січня 2015 року, є очевидним порушенням права позивача на таємницю листування з боку співвідповідача Роменської виправної колонії № 56, оскільки кореспонденція з місцевого суду у незапечатому вигляді візуально проглядалася співробітниками колонії перед її передачею особисто ОСОБА_1 та перед її реєстрацією у відповідному Журналі вхідної кореспонденції колонії, на що за змістом наданих суду пояснень згоди позивач не надавав.

Зазначені дії співробітників співвідповідача є порушеннями ч.4 ст. 113 КВК України, абз. 2 п.4 Розділу І, абз.2 п. 5 Розділу ІІ Інструкції №1304/5, оскільки листування від місцевого суду засудженому ОСОБА_1 повинно вручатися позивачу саме у запечатаному вигляді (конверті).

Як вбачається з досліджених обставин справи, у порушення ч.4 ст. 113 КВК України, абз. 2 п.4 Розділу І, абз.2 п. 5 Розділу ІІ Інструкції №1304/5, вищевказане поштове відправлення (конверт) умисно, тобто з усвідомленням протиправної поведінки та зі свідомим допущенням настання шкоди особистому немайновому праву позивача без вмотивовано-аргументованих достовірними обставинами справи з посиланням на норми права пояснень, передавалися відповідним співробітником Роменської виправної колонії № 56 позивачу у незапечатаному (відкритому) вигляді, з попередньої реєстрацією цієї кореспонденції у відповідній книзі з проставленням вхідного номера на супровідному листі суду (а.с.7).

З урахуванням наведеного, суд уважає за необхідне констатувати факт порушення зі сторони саме зазначеного співвідповідача права позивача на приватне життя у вищевказаному аспекті цього права за ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод й відповідно вважає за необхідне в межах та у спосіб, обраний позивачем, здійснити ефективний судовий захист його порушеного цивільного права. Також зазначений співвідповідач не довів суду обставин з посиланнями на відповідні докази, які б дозволяли суду перевірити чи переслідувалася ДУ «Роменська виправна колонія № 56» будь-яка законна мета при втручанні цієї установи у право позивача на повагу до його приватного життя в аспекті забезпечення таємниці листування з місцевим судом, у чому полягала її сутність, а також чи було таке втручання «необхідним у демократичному суспільстві», тобто чи мала місце суспільна необхідність в обмеженні вищезазначеного права позивача. Досліджені судом обставини справи та аналіз національного законодавства не підтверджують наявності нагальної суспільної необхідності та легітимної мети для втручання зазначеного співвідповідача у вищевказане право позивача.

Разом із цим, аналіз досліджених доказів у даній справі, при відсутності у матеріалах справи оригіналу чи копії конверта та його незбереженості у позивача, в який вкладалося зазначене вище поштове відправлення від міськрайонного суду до виправної колонії, підтверджує достовірну недоведеність позивачем обставини передачі саме зазначеним судом на адресу виправної колонії вищевказаного листа із додатками у відкритому вигляді (у незапечатаному до конверта) та де відповідним одержувачем листа зазначався саме позивач у даній справі. У зв`язку з цим, суд також уважає недоведеним факт первісного порушення Роменським міськрайонним судом Сумської області норм чинного законодавства щодо надіслання чи передання судової кореспонденції позивачу саме у відкритому вигляді після завершення розгляду справи № 585/843/17 цим же місцевим судом у квітні 2017 року, при якому подальші протиправні дії Роменської виправної колонії № 56 щодо вручення позивачу незапечатаної кореспонденції від суду послідовно б призвели до неподільного й одночасно спільного результату у виді завдання моральної шкоди ОСОБА_1 , що є в свою чергу за змістом норм ч.1,2 ст. 1190 ЦК України є обов`язковою умовою для настання солідарної відповідальності двох відповідачів у даній справі за спільні протиправні дії. Також позивачем є недоведеним спільний намір двох відповідачів по цілеспрямованому завданню йому моральної шкоди саме узгодженими заздалегідь діями з надсилання (передання) цьому учаснику справи неналежно запечатаної судової кореспонденції.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині до відповідача держави в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області у зв`язку з недоведеністю позивачем обов`язкового елементу складу деліктного правопорушення у виді протиправності дій даного відповідача при солідарній відповідальності цього відповідача та другого співвідповідача у даній справі, а також для окремого стягнення моральної шкоди з зазначеного міськрайонного суду на користь позивача.

До цього, з урахуванням сформованої усталеної національної судової практики та норм ст. ч.2, ст.49, ч.4 ст.58 ЦПК, ч.2 ст.2, 167, 170 ЦК України Роменський міськрайонний суд Сумської області не може мати процесуальний статус відповідача у даній цивільній справі, уособлюючи в цій якості Державу Україна, оскільки зазначений місцевий суд не наділений чинним процесуальним законодавством чи відповідним адміністративно-розпорядчим актом правомочністю представляти Державу Україна у правовідносинах, де зазначена судова установа після постановлення нею по суті процесуального рішення у цивільній справі 585/843/17 у позапроцесуальному порядку і при безпосередньому нездійсненні нею правосуддя лише провела надіслання (передачу) судової кореспонденції позивачу, який перебуває у зазначеній вище виправній колонії. До інших, належно компетентних державних органів (органу), які (який) б уповноважувались представляти Державу Україна в національних судових установах саме у спорах, пов`язаних із завданням моральної шкоди сторонам при адмініструванні цивільного судочинства, позивач не заявляв. Вищевказаний висновок суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (п. 63), від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (п. 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316цс19) (пункт 33), у постанові від 21 листопада 2018 року (п.27-30,35,37,58, 62, справа № 757/43355/16-ц), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28).

б) щодо визначення грошового еквіваленту моральної шкоди, який підлягає стягненню зі співвідповідача на користь позивача:

На думку суду, передача співробітниками Роменської виправної колонії позивачу кореспонденції від місцевого суду у незапечатаному вигляді призвело до появи у позивача емоційного дискомфорту та емоційної напруги, які є різновидом душевних страждань позивача в розумінні п.2 ч.2 ст.23 ЦК України. З урахуванням одноразовості вищевказаних протиправних дій відповідача щодо передачі одного листа від місцевого суду на ім`я позивача, а також ненадання позивачем суду належних та допустимих доказів істотного погіршення його стану фізичного та психічного здоров`я у зв`язку зі значними й тривалими та триваючими душевними переживаннями з квітня 2017 року і по день ухвалення рішення суду у даній справі, з урахуванням виявленої у позивача хвороби, пов`язаної із розладами кровообігу, ненаведення ним детального опису істотної зміни його звичайного життєвого устрою під час відбування покарання у виправній колонії, всіх характеризуючих ознак дійсної глибини перенесених ним моральних страждань, суд уважає за необхідне з метою ефективного національного захисту вищевказаного особистого немайнового права позивача під час відбування ним покарання у виді довічного позбавлення волі у межах заявленої вимоги визначити грошовий еквівалент завданої йому моральної шкоди у розмірі двісті гривень, який підлягає стягненню на користь позивача з ДУ «Роменська ВК (№ 56)», як із самостійної державної установи, яка має статус юридичної особи, у такий спосіб частково задовольнивши позов у цій частині.

в) щодо спростування доводів позивача та заперечень співвідповідача:

Окремо суд зазначає, що позивач помилково уважав, що відповідачі у даній справі несуть солідарний обов`язок по відшкодуванню завданої йому порушенням таємниці кореспонденції моральної шкоди, оскільки за змістом заявлених позовних вимог окремо розмежовуючи виявлені ним порушення в діях працівників апарату Роменського міськрайонного суду та окремо в діях співробітників Роменської виправної колонії, позивач посилався лише на взаємопов`язаність дій вищевказаних двох суб`єктів, фактично формулюючи позовні вимоги з окремим викладом претензій по відношенню до кожного з відповідачів, обираючи лише солідарний спосіб стягнення моральної шкоди з останніх. Тому у даному випадку, суд не виходячи за межі заявлених ОСОБА_1 вимог, уважав за необхідне з метою ефективного судового захисту задовольнити заявлений ним позов у частині вимог до Роменської виправної колонії № 56, який є обґрунтованим в цій частині та призведе до відновлення права позивача на таємницю кореспонденції.

Вимога позивача про зобов`язання Державну казначейську службу України утримати стягнуті кошти у виді моральної шкоди з рахунків вказаних двох відповідачів та перерахувати ОСОБА_1 за місцем його перебування суд уважає таким, що не ґрунтується на нормах закону, оскільки відповідно до норм ч.2 ст. 48 ЦПК України позов до вищевказаної служби окремо позивачем не заявлявся і відповідно суд не має процесуальних повноважень покладати будь-які обов`язки на третю особу у даній справі. До цього, порушене ОСОБА_1 питання стосується процедури виконання ухваленого у даній справі рішення, яка проводиться відповідно до норм розділу VI ЦПК України за заявою позивача, як стягувача, та після отримання ним виконавчого листа у даній справі.

Довід відповідача ДУ «Роменська ВК № 56» про відсутність порушення таємниці кореспонденції по відношенню до позивача є непереконливим з огляду на вищенаведену міжнародну судову практику, якою практично визначено різновид недотримання зазначеного права позивача, яке має місце у даній справі, та достовірно установлений судом у даній справі факт передачі позивачу під час перебування в Роменській виправній колонії вищезазначеного листування від Роменського міськрайонного суду Сумської області без збереження у сторін та без наявності на даний час у матеріалах письмових доказів передачі позивачу листа від місцевого суду у відповідного запечатаному чи у незапечатаному вигляді.

Довід співвідповідача про те, що листування від суду надійшло саме на ім`я керівника виправної установи і відповідно було зареєстроване у загальному журналі обліку вхідної кореспонденції по організації, а після перегляду відправлення виявлено його адресування саме засудженому ОСОБА_1 , який утримується в колонії, з подальшою передачею такого відправлення позивачу по справі, не є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині при установлених у даній справі обставинах є фактичним підтвердженням порушення права позивача на таємницю листування саме зазначеним відповідачем.

Розподіл судових витрат по справі

Суд звільнив позивача від сплати судового збору при зверненні до суду в силу його складного майнового стану. За змістом ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України та з урахуванням часткового (на 10%) задоволення позову до ДУ «Роменська виправна колонія № 56», із цього відповідача на користь держави слід стягнути 84 грн. 08 коп. судового збору (840 грн. 80 коп. х 10 %). Документальні підтвердження понесення сторонами у даній справі інших судових витрат у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на користь ОСОБА_1 200 (двісті) гривень відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції.

Відмовити у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення моральної шкоди з іншого відповідача та окремо в солідарному порядку з двох відповідачів.

Стягнути з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на користь держави 84 грн. 08 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , відбуває покарання в ДУ «Роменська виправна колонія № 56» за адресою: Сумська область, Роменський район, с. Перехрестівка, вул. Вишнева, буд. 19.

Відповідач: Державна установа «Роменська виправна колонія № 56»; Сумська область, Роменський район, с. Перехрестівка, вул. Вишнева, 19; .

Співвідповідач: держава Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області; м. Ромни, вул. Соборна,12 (б-р Шевченка, 14), .

Третя особа: Державна казначейська служба України; м. Київ, вул. Бастіонна, 6; .

Повний тест рішення суду складено 15 червня 2020 року.

Суддя Д. В. Бутенко