КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №377/909/19 Головуючий у І інстанції Теремецька Н.Ф.
Провадження №22-ц/824/4268/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 18 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 .

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 18 грудня 2019 року було відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно були визнані нові підстави для звернення до суду з позовом такими, що вже були предметом розгляду судом у справі №377/128/18, оскільки новими підставами для звернення до суду з позовом є:

1) вік дитини ОСОБА_3 , який вже досяг шкільного віку та може самостійно висловити свою думку з приводу його місця проживання. Під час розгляду справи № 377/128/18 думка дитина судом безпосередньо не заслуховувалась;

2) працевлаштування позивача ОСОБА_1 , який з 15 травня 2018 року прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів в Компанії «Вінсі Конструксьон Гран Проже/ Буйг Траво Пюблік (СП Новарка), що зокрема, стало однією з підстав для стягнення аліментів на підставі судового наказу, виданого Славутицьким міським судом від 08 серпня 2019. Відсутність працевлаштування позивача на момент розгляду справи № 377/128/18 стало однією з пріоритетних підстав для визначення місця проживання дитини разом із матір`ю;

3) Сімейний кодекс України, яким визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини;

4) відсутність правових норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Приймаючи рішення у справі № 377/128/18 та визначаючи місце проживання дитини разом із матір`ю, суд керувався вимогами принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, за яким проголошено, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю. Проте Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року, а також не містить положень щодо набрання нею чинності, у зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України;

5) прихильність малолітньої дитини до батька, що підтверджується висновком КУ «Інклюзивно-ресурсного центру № 1» Чернігівської міської ради - дана обставина не була предметом розгляду у справі № 377/128/18;

6) укладення відповідачкою шлюбу з іншим чоловіком, зміною її сімейного стану - дана обставина не була предметом розгляду у справі № 377/128/18.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого Київським апеляційним судом на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 в якому зазначено, що суд першої інстанції, надаючи оцінку підстав наведених позивачем у позові, цілком обґрунтовано вказав на те, що:

1) питання про заслуховування думки дитини, прихильності малолітньої дитини до батька вже були предметом розгляду справи № 377/128/18 в суді першої інстанції та предметом оцінки апеляційного суду і Верховного Суду;

2) працевлаштування позивача на роботу не може бути підставою для повторного звернення до суду з тотожним позовом, оскільки суд, визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, виходив не тільки виключно з тієї підстави, що відповідач на час розгляду справи в суді першої інстанції не працював. Задовольняючи позов ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 справа №377/128/18 , судом враховано не лише ту обставину, що відповідач протягом року не працював і не мав самостійного доходу, але й характеристику сторін та їх поведінку у виниклій конфліктній ситуації, яка склалася між ними, матеріально-побутові умови сторін, та прийшов до висновку, що під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, не було встановлено;

3) інші підстави, зазначені ОСОБА_1 у позовній заяві, не є новими підставами для розгляду справи, зважаючи на принцип правової визначеності і права на справедливий розгляд.

Також у відзиві зазначено, що відповідно до рішення Славутицького міського суду Київської області від 10 травня 2018 року було задоволено позов ОСОБА_2 та визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ОСОБА_2 , його рідною матір`ю, та зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 дитину. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком та визначення режиму спілкування дитини з матір`ю - відмовлено.

Законність та обґрунтованість даного рішення суду першої інстанції, що набрало законної сили, була підтверджена постановою Апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2018 року та постановою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року, згідно з якими рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

На підставі викладеного у відзиві, ОСОБА_2 вважає, що судом першої інстанції було правильно відмовлено у відкритті провадження у справі, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не містять жодної підстави, яка б свідчила про порушення судом норм процесуального права, а тому просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Ємельянова К.А. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

На адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява від Служби у справах дітей та сім`ї Славутицької міської ради Київської області, в якій остання просить розглянути справи без їх участі та залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Від виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області також надійшла заява про розгляд справи без участі представника виконавчого комітету, проти задоволення апеляційної скарги також заперечували та просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що при вивченні матеріалів справи було встановлено, що існує рішення Славутицького міського суду Київської області від 10 травня 2018 року ухвалене у справі № 377/128/18, провадження № 2/377/106/18, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, та яке набрало законної сили.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до положень ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Зазначена у пункті 2 частини першої ст. 186 ЦПК України підстава для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті, а тому наявність у тотожному спорі рішення суду, що набрало законної сили, є перешкодою для повторного звернення до суду з таким самим позовом.

У тих випадках, коли справа вже вирішена судом або коли сторони розпорядилися своїми правами певним чином і суд затвердив ці дії, повторне звернення до суду не допускається. Неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення, що набрало законної сили і не скасоване у встановленому законом порядку, перш за все пов`язана з виключністю судового рішення. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, необхідність застосування п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України обумовлена, зокрема, неприпустимістю розгляду судами одного і того ж спору двічі. Підставою для прийняття судового рішення про відмову у відкритті провадження у справі може бути лише наявність на час вирішення питання про відкриття провадження у справі рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Для застосування вказаної підстави для відмови у відкритті провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було надано суду першої інстанції наступні копії рішень судів: рішення Славутицького міського суду Київської області від 10 травня 2018 року у справі №377/128/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської Ради Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини із матір`ю та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконкому Славутицької міської Ради Київської області - про визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком та визначення режиму спілкування дитини із матір`ю; постанови Апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2018 року у справі №377/128/18 та постанови Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18.

Так, рішенням Славутицького міського суду Київської області від 10 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 його матері - ОСОБА_2 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком та визначення режиму спілкування дитини із матір`ю відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін судом апеляційної та касаційної інстанції.

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції в тому, що із змісту судових рішень вбачається, що предметом зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було визначення місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком.

Із рішення суду у справі №377/128/18 вбачається, що позивач просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 , оскільки з лютого 2018 року і по теперішній час дитина проживає разом з ним.

При цьому новими підставами для подання позову, що не були предметом розгляду у справі № 377/128/18, провадження № 377/909/19, позивач вказує:

- вік дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг шкільного віку та може самостійно висловити свою думку з приводу його місця проживання;

- працевлаштування позивача, який з 15 травня 2018 року прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів в Компанії «Вінсі Конструксьон Гран Проже/Буйг Траво Пюблік (СП Новарка);

- відсутність правових норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною;

- прихильність малолітньої дитини до батька, що підтверджується висновком КУ «Інклюзивно-ресурсного центру № 1» Чернігівської міської ради;

- укладення відповідачкою шлюбу з іншим чоловіком, зміною її сімейного стану.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження правильно виходив з того, що питання про заслуховування думки дитини, прихильності малолітньої дитини до батька були предметом розгляду справи № 377/128/18, в суді першої інстанції та предметом оцінки апеляційного суду і Верховного Суду. Збільшення віку дитини не може бути підставою для пред`явлення нового позову про визначення місця проживання дитини.

Зміна сімейного стану одного із батьків також не може бути підставою для пред`явлення нового позову про визначення місця проживання дитини. Ця обставина може бути зазначена позивачем як підстава для нового позову лише в тому разі, коли внаслідок такої зміни в складі сім`ї одного із батьків порушуються права і інтереси дитини. Однак таких обставин позивач у своєму позові не зазначав.

Також не може бути підставою для повторного звернення до суду з тотожним позовом працевлаштування позивача, оскільки суд, визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, виходив не тільки виключно з тієї підстави, що відповідач на час розгляду справи в суді першої інстанції не працював і не мав самостійного доходу, але брав до уваги й характеристику сторін та їх поведінку у виниклій конфліктній ситуації, яка склалася між ними, матеріально-побутові умови сторін, та прийшов до висновку, що під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, не було встановлено.

Інші підстави, зазначені ОСОБА_1 у позовній заяві, не є новими підставами для розгляду справи, зважаючи на принцип правової визначеності і права на справедливий розгляд.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип остаточності рішень суду і юридичної визначеності (принцип resjudicata). Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») від 28 жовтня 1999 року (п. 61).

Таким чином, рішення суду в цивільній справі, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду про відмову у відкритті провадження з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 18 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 червня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: