Провадження № 2/161/894/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2020 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :
головуючого судді Філюк Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Стецюка Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку,-
ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку.
Свій позов обґрунтовує тим, що Луцький прикордонний загін є органом державної влади на місцях в системі Державної прикордонної служби України, являється бюджетною установою і утримується виключно за рахунок Державного бюджету України. Гуртожиток /літер А-5/, загальною площею 3088,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 листопада 2008 року серії НОМЕР_1 належить державі Україна в особі Державної прикордонної служби на праві державної власності.
Зазначає, що гуртожиток призначений для проживання військовослужбовців Луцького прикордонного загону та членів їх сімей. Військовослужбовець ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Відповідно до листа в/ч НОМЕР_2 від 21 жовтня 1997 року №33 старшому лейтенанту ОСОБА_2 надано ордер на жилу площу в гуртожитку, а саме: на право зайняття кімнати АДРЕСА_2 . На підставі цього ордеру ОСОБА_2 заселився зі своєю сім`єю (дружиною та дочкою) в спірну кімнату гуртожитку.
На теперішній час ОСОБА_2 з Луцьким прикордонним загоном у публічно-правових відносинах не перебуває.
Згідно з карток прописки у спірному житловому приміщенні прописані та проживають двоє членів сім`ї колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 : дружина ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_3 .
Луцький прикордонний загін звертався до відповідача з вимогою звільнити займане нею житлове приміщення в гуртожитку, однак така вимога відповідачем залишається не виконаною. Враховуючи, що відповідач зареєстрована та проживає в спірному житловому приміщенні гуртожитку без належних правових підстав, а тому підлягає виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.
Спори, які виникають з приводу неправомірного користування майном військових частин, установ Державної прикордонної служби України всупереч вимог чинного законодавства України, призводять до порушення інтересів держави та спричиняють збитки державному бюджету України. На думку позивача, незаконне утримання відповідачем жилої кімнати в гуртожитку порушує права власника гуртожитку на здійснення права користування та розпорядження своїм майном та не дозволяє забезпечити житлом інших військовослужбовців Державної прикордонної служби України, які проходять військову службу та потребують поліпшення житлових умов.
На підставі наведеного просить виселити ОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення, судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою від 21 січня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
Станом на 11 червня 2020 року відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин.
Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилася в судове засідання, відзиву на позов не подала та враховуючи, що представник позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що гуртожиток /літер А-5/, загальною площею 3088,8 кв.м, який розташований в АДРЕСА_1 належить державі Україна в особі Державної прикордонної служби України на праві державної власності. Наведене підтверджується копією свідоцтва про право власності, виданого 11 листопада 2008 року на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 06 листопада 2008 року №772-6 (а.с.7).
З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що право державної власності на гуртожиток /літер А-5/, загальною площею 3088,8 кв.м, який розташований в АДРЕСА_1 зареєстровано за державою Україна в особі Державної прикордонної служби України з 16 грудня 2008 року (а.с.8).
Зі змісту інвентарної картки №113 обліку основник засобів гуртожиток, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на балансі військової частини НОМЕР_3 (а.с.9).
Відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11 серпня 2003 року №16 затверджено перелік дійсних найменувань органів Державної прикордонної служби України: прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України (м. Луцьк), ІНФОРМАЦІЯ_2 та військова частина НОМЕР_3 .
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 була вселена до кімнати АДРЕСА_2 , як член сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 . Наведене підтверджується копією ордера на жилу площу в гуртожитку №62 від 24 жовтня 1997 року (а.с.11).
08 жовтня 2004 року між військовою частиною НОМЕР_3 , як наймодавцем, та ОСОБА_4 , як наймачем, укладено договір №31 найму житла в гуртожитку. За умовами цього договору наймодавець надав ОСОБА_4 в найм житлове приміщення в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.10).
Відповідно до п. 2.1.2 вищевказаного договору наймодавець має право, серед іншого, вимагати в судовому порядку виселення наймача, членів його сім`ї або інших осіб, які проживають разом з ним, без надання іншого житла, у випадку розірвання трудового договору на підставі ст.ст. 36, 37, 38, 39, 40, 41 Кодексу законів про працю України , або звільнення проживаючої особи, на яку виписано ордер, з Прикордонних військ України (а.с.10 зворот).
Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Закон встановлює пріорітет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.
Для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів (стаття 127 Житлового кодексу Української РСР).
З урахуванням того, що гуртожиток належить державі Україна в особі Державної прикордонної служби України на праві державної власності та перебуває на балансі позивача, суд вважає, що в спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення статті 132 Житлового кодексу Української РСР, яка регулює порядок виселення з гуртожитку.
Згідно з частинами другою-третьою статті 132 Житлового кодексу Української РСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.
Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», якщо гуртожиток надано у зв`язку з роботою, слід з`ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зі статті 132 Житлового кодексу без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину.
Отже, як слідує зі змісту вищенаведених норм матеріального права та роз`яснень Верховного Суду України право вимоги щодо виселення мешканців гуртожитку належить його власнику. Така вимога має бути виконана особами, які займають приміщення в гуртожитку, в будь-якому разі, однак за наявності встановлених законом підстав виселення відбувається з наданням іншого житла, а за їх відсутності - без надання.
На теперішній час ОСОБА_2 з Луцьким прикордонним загоном у публічно-правових відносинах не перебуває.
Водночас суд звертає увагу, що 08 жовтня 2004 року ОСОБА_4 проживає у гуртожитку на підставі договору найму житла. При цьому, згідно п. 4.1 цього договору він може бути розірваний з ініціативи будь-якої сторони в разі попередження один одного за 1 місяць до строку звільнення приміщення.
Встановлено, що 08 серпня 2019 року відповідачу була надіслана така вимога про звільнення житла, а тому, враховуючи вищевикладене, договір найму між сторонами розірвано і законних підстав для подальшого проживання відповідача у даному гуртожитку суд не вбачає.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач підлягає виселенню зі спірного житла в гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1921 грн., сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с. 1).
На підставі ст.ст. 109, 116, 125, 127, 129, 132 ЖК України, ст.ст. 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з кімнати №68 гуртожитку Луцького прикордонного загону за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) гривню судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце знаходження: АДРЕСА_4 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_4 );

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 ; паспорт серії НОМЕР_5 ).

Дата складення повного тексту заочного рішення 12 червня 2020 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк