РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

05 червня 2020 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Черниш О.М.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2019 року позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати за позивачем право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані наступним. В 1982 році між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано. У 1989 році позивача було прийнято в члени ЖБК «Околиця-1», та виділено їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Перший пайовий внесок виплачено 06.09.1989 році у сумі 2500 руб., останній пайовий внесок виплачений 25.01.1992 року. Вказане нерухоме майно було придбано за особисті кошти позивача, а саме вартість спірної квартири становила 9215 руб., які позивачем були отримані в позику, а від так наявні підстави для визнання спірної квартири особистою приватною власністю позивача, хоча вона і була придбана в період шлюбу. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Відповідач у спірній квартирі фактично не проживає з 1995 року, та знятий з реєстрації у вказаній квартирі. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за позивачем. Позивач самостійно несе тягар утримання спірного майна, зокрема по сплаті комунальних послуг, здійснення поточного ремонту тощо. Більш того, позивач самостійно виховувала спільного із відповідачем сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вихованні якого відповідач участі не приймав, а сама квартира була придбана за належні особисті кошти саме позивачу по справі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, від представника позивача - адвоката Казьонного Р.В. надійшла до суду заява, в якій він просить судове засідання проводити за своєї відсутності та відсутності позивача, уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, та просив ухвалити заочне рішення по справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, в тому числі і сайті «Судової влади України».

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами.

14.11.2019 року вказана позовна заява надійшла до суду та розподілена судді Зуб Г.А.

Ухвалою судді від 20.11.2019 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які усунені позивачем - 04.12.2019 року.

Ухвалою судді від 06.12.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження, та постановлено здійснювати виклик відповідача також на сайті Судової влади України.

Ухвалою суду від 08.04.2020 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до розгляду по суті, та постановлено здійснити виклик відповідача також

на сайті Судової влади України.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб у 1982 році, який в подальшому було розірвано 10.05.1995 року.

Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач у вказаній квартирі не проживає з березняя 1995 року.

На підставі боргової розписки від 05.09.1989 року, позивач взяла у борг кошти в розмірі 9215 руб. для придбання квартири в ЖБУ «Околиця-1».

Відповідно до наданої до суду довідки ЖК «Околиця-1» від 10.10.2018 року, відповідач є членом кооперативу ЖК «Околиця-1», та є власником квартири АДРЕСА_1 . Вартість вказаної квартири виплачена повністю у розмірі 9215 руб., перший пайовий внесок виплачений - 06.09.1989 року у сумі 2500 руб., останній - 25.01.1992 року.

Відповідно до наданого до суду витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності позивачу по справі.

У зв`язку з тим, що спірна квартира була придбана подружжям в період перебування шлюбу, позивач просить визнати її особистою приватною власністю, посилаючись на те, що вона була придбана за особисті кошти позивача, відповідач в ній не зареєстрований та не мешкає з 1995 року, поточні витрати на її утримання не несе.

Положення ст.328 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Вказані норми дублюються у ст.384 ЦК України від 2003 року, де зазначено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири.

З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Таким чином, момент виникнення права власності на кооперативне майно визначається внесенням пайового внеску за нього у повному обсязі та не пов`язується із фактом його реєстрації.

Отже, моментом виникнення права власності на зазначену квартиру у члена ЖК «Околиця-1» являється 1992 рік, який не пов`язаний із фактом реєстрації даної квартири у визначеному на той час порядку.

Згідно п.6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», чинним на той період, передбачено при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, після внесення паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнакопичення - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно вимог ст. 22 КпШС України, який був чинним на час набуття квартири у власність, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Належність квартири у будинку ЖБК до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом внесення подружжям паю в ЖБК під час шлюбу. Критеріями, які дозволяють надати квартирі в ЖБК режиму спільного сумісного майна подружжя є також внесення паю: 1) у період сумісного проживання; 2) за рахунок спільних коштів.

У разі встановлення вказаних фактів і визначення критеріїв до спірної квартири можуть бути застосовані норми права щодо спільного сумісного майна подружжя.

Однак, вказана квартира була придбана позивачем не рахунок спільних коштів подружжя, про що свідчить надана до суду боргова розписка. Доказів того, що квартира спірна квартира була придбана саме за рахунок спільних коштів подружжя або спільної праці членів сім`ї матеріали справи не містять.

Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, та такими, що не спростовані відповідачем, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 4517 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 3,4, 12, 76, 306, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати по оплаті судового збору в розмірі 4517 (чотири тисячі п`ятсот сімнадцять) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , останнє відоме місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. або серія та номер паспорта не відомі.

Повний текст рішення виготовлено 15 червня 2020 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ