П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 223/235/20

Номер провадження 22-ц/804/2140/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М., Попової С.А.,

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 27 квітня 2020 року, у складі судді Дочинця С.І.,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (далі ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1») про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що він працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» за спеціальністю гірник очисного забою. 28 березня 2018 року він отримав травму на виробництві, що призвела до втрати кінцівки та працездатності. Відповідно до акту №14 від 23 червня 2018 року причиною нещасного випадку визнано технічні причини: незадовільний технічний стан транспортних засобів. Внаслідок отриманих ушкоджень, він проходив тяжке тривале лікування, йому було ампутовано праву ногу з протезуванням, що призвело до втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом. Його життя тривалий час і до цього моменту є тяжким, він відчуває постійну біль, обмежений в побуті, йому важко пересуватись, доглядати за собою особисто та вести побут, що спричиняє моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями, що потребують від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Просив стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його користь моральну шкоду у розмірі 100 100000 грн.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 27 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , одноразово, 85 000 грн моральної шкоди. Стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» в дохід держави судовий збір у розмірі 850 грн. В задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» просить змінити рішення суду та зменшити розмір моральної шкоди, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач не представив суду доказів, які б свідчили, що йому встановлена втрата професійної працездатності і, зокрема, висновок МСЕК.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», останній час гірником очисного забою 4 розряду.

11 липня 2018 року він був звільнений з роботи внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України, що підтверджується копією дублікату трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1966 року (а.с. 28-29).

28 березня 2018 року о 07 годині 25 хвилин на ДП«Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» в період роботи з ОСОБА_1 , 1963 року народження, стався нещасний випадок.

Відповідно до Акту проведення розслідування нещасного випадку від 23 червня 2018 року та Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №14, затверджених 23 червня 2018 року начальником Головного управління Держпраці України у Донецькій області, ОСОБА_1 28 березня 2018 року о 6.45 год., після виконання наряду ОСОБА_1 попрямував за саморятівником вздовж стрічкового конвеєру 1Л-800Д№1, який на той час працював. Приблизно о 7.05 год. працівники підприємства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почули вигуки про допомогу, а коли підійшли до місця звідки лунали вигуки то побачили, що на верхній стрічці конвеєра, неподалік привідної станції 1Л-800Д№1 лежить ОСОБА_1 без захисної каски та головного світильника. Його права нога, вище гомілково-ступневого суглобу, була затиснена поміж краями стрічкового полотна в поздовжньому розриві посередині полотна стрічки. Нога була звільнена і ОСОБА_1 надали першу допомогу.

Внаслідок зазначеного нещасного випадку позивачу було встановлено діагноз: відкритий В3 тип відламковий внутрішньо суглобний перелом дистального метаепіфіза правої великоберцової кістки, перелом н/3 малогомілкової кістки зі зміщенням відламків і повним вивихом стопи, велика рвано-розтрощена рана н/3 правої гомілки й гомілковостопного суглоба з дефектом м`яких тканин і масивним забрудненням. Причинами настання нещасного випадку визнано, зокрема, технічні причини: незадовільний технічний стан транспортних засобів (а.с. 7-15, 16-20).

Згідно довідки №168, виданої 10 листопада 2019 року Комунальним некомерційним підприємством «Лікувально-профілактична установа Центральна міська лікарня Вугледарської міської ради», ОСОБА_1 перебував на обліку у лікаря травматолога з діагнозом: ампутаційна культя с/3 правої гомілки, протезування (а.с. 21).

Згідно огляду завідувача відділення міркохірургії Науково-дослідного інституту травматології та ортопедії інституту Донецького національного медичного університету від 17 квітня 2018 року ОСОБА_1 становлено діагноз: відкритий В3 тип осколчастий внутрішньо суглобний переломо-вивих дистального метаепіфіза правої великоберцової кістки, перелом н/3 малоберцової кістки зі зміщенням відламків і повним вивихом стопи (а.с. 23).

Відповідно до виписного епікризу №626, виданого Комунальною лікувально-профілактичною установою Мар`їнська центральна районна лікарня, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні МЦРЛ з 28 березня 2018 року по 03 травня 2018 року з діагнозом: відкритий В3 тип відламковий внутрішньо суглобний перелом дистального метаепіфіза правої великоберцової кістки, перелом н/3 малогомілкової кістки зі зміщенням відламків і повним вивихом стопи, велика рвано-розтрощена рана нижньої третини правої гомілки й гомілковостопного суглоба з дефектом м`яких тканин і масивним забрудненням. Некроз м`яких тканин і шкірних лоскутів рани, некроз зовнішньої щиколотки й дістального метафіза великогомілкової кістки з масивним нагноєнням. Стан після ампутації правої гомілки на рівні середньої третини (а.с. 24).

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, ІІ група інвалідності за трудовим каліцтвом (а.с. 25).

Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда №1328, ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності за трудовим каліцтвом з 2018 року (а.с. 26-27).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок нещасного випадку пов`язаного з виробництвом пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, зокрема, ампутації правої гомілки, що призвело до погіршення життєвих умов, що потребує від нього постійних додаткових зусиль для пристосовування та організації свого повсякденного життя, а також неможливості повністю реалізувати ОСОБА_1 свої можливості. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків.

Висновки суду відповідають обставинам справи, представленим доказам та нормам матеріального права.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт ушкодження здоров*я позивача на виробництві та наявність у нього права на відшкодування моральної шкоди не заперечується і відповідачем, який оскаржує рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано дійшов висновку про те, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки нещасний випадок стався під час виконання позивачем трудових обов`язків і отримані ним за час роботи у відповідача травма пов`язана з виробництвом, тому наявні підстави, передбачені ст. ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача.

Факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з отриманням ним травми на виробництві відповідача, доведено представленими позивачем доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту завдання моральної шкоди позивачу, оскільки ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням позивачем трудових обов`язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, змусило змінити звичайний образ життя, у зв`язку з чим висновком медико- соціальної експертної комісії встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд правильно врахував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань внаслідок професійного захворювання, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість ушкодження здоров`я позивача, характер і тривалість його фізичних і моральних страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь вини відповідача в отриманні позивачем травми і наслідки, що наступили, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни судового рішення, оскільки в ході судового розгляду справи апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для цього підстави.

Доводи відповідача про те, що право на відшкодування позивачу моральної шкоди виникає після встановлення втрати професійної працездатності є обґрунтованими.

Як свідчать матеріали справи і,зокрема, довідка МСЕК серія 10 ААА №241093 від 10 липня 2018 року надана позивачем апеляційному суду, втрата працездатності становила 60% по травмі від 28 березня 2018 року (а.с.66).

Посилання ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» в апеляційній скарзі на судову практику в інших справах про те, що розмір відшкодування позивачу моральної шкоди повинен бути визначений за принципом 10% втрати працездатності відповідає 3000 грн, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки за вимогами ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, тому підстав для застосування іншої судової практики колегія суддів не вбачає.

Наведені судом першої інстанції обґрунтування щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди в 85000 грн відповідають вимогам ст.89 ЦПК України, яка визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, який визначений судом першої інстанцї, в апеляційній скарзі не наведено і в ході судового розгляду в апеляційному суді не встановлено. Ті обставини, на які відповідач послався у скарзі були підставою для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зменшення відшкодування моральної шкоди до 85000 грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, суд повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, апеляційну скаргу ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» необхідно залишити без задоволення, а рішення суду про стягнення на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 85 000 грн - залишити без змін.

Не може бути змінено правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» залишити без задоволення.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 27 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 17 червня 2020 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

О.М. Пономарьова

С.А. Попова