Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/843/19

пр. № 2/336/811/20

м. Запоріжжя 17 червня 2020 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Когут С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, за яким просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Вищевказана справа була призначена до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача та позивач наполягли на позов, за вказаними у ньому підставами, а відповідачі заперечили на позов, вказуючи на те, що через поважні причини виїхали із спірного житла.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі договору дарування житлового будинку від 24.01.2004 року позивачу належить на праві приватної власності 12/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією вказаного договору.

Крім позивача у вказаному будинку зареєстровані і ОСОБА_2 , колишня дружина позивача, та ОСОБА_3 , донька позивача, відповідачі по справі.

Стаття 405 ЦК України визначає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За поясненнями позивача відповідач ОСОБА_2 з листопада 2017 року та відповідач ОСОБА_3 з серпня 2015 року не проживають у спірному будинку.

І у суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються із дослідженими судом актами про не проживання виданими квартальним комітетом № 86 від 28.01.2019 року та поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Заперечуючи на позов, відповідач ОСОБА_2 зазначала, що виїхала зі спірного будинку через нестерпні умови, що їй створив у житлі колишній чоловік.

Натомість, на підтвердження власних пояснень ОСОБА_2 не надала суду жодних доказів. Отже, судом не встановлено жодних поважних причин до того, що відповідач вимушено лишила спірне житло, тобто суду не доведено стороною відповідача те, що існували обставини, які унеможливили її проживання за вищевказаною адресою, через що позов в названій частині підлягає задоволенню.

Проте щодо іншого відповідача суд вважає за потрібне відмовити у позові.

Так, ОСОБА_3 , заперечуючи на позов, вказувала, що лишила батьківську домівку через те, що виїхала до м. Києва на навчання на денній формі. Власне, на таку обставину не заперечувала сторона позивача під час судового розгляду, не оспорюючи вступ відповідача спочатку до Київського інституту музики ім. Р.М. Глієра, а з вересня 2017 року - до Київського національного лінгвістичного університету, що також узгоджується із довідкою названого університету від 30.10.2019 року.

Отже, на думку суду, виїзд ОСОБА_3 до іншого населеного пункту задля навчання на денній формі, є поважною причиною її відсутності за місцем постійної реєстрації, а тому в частині заявлених до неї позовних вимог слід відмовити позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову - відмовити.

Визачена дата складання повного тексту рішення суду - 22 червня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження : якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін