ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1012/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/4444/19 Категорія: 305010900 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Торопенко Н.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іванова Анатолія Анатолійовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ПАТ «СК «Універсальна» звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначало, що 12.09.2016 року на а/д Київ-Одеса відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1

Постановою Києво-Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Автомобіль «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 було ОСОБА_2 застраховано у ПрАТ «СК «Універсальна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №3137/258/000498 від 24.10.2012 року.

Позивачем було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування на підставі звіту експерта та рішення Печерського районного суду м. Києва у справі №757/2417/17-ц.

Згідно страхових актів №25034/1 сума до виплати склала 78 261,83 грн. Страхове відшкодування було перераховано, згідно заяви страхувальника, що підтверджується платіжними дорученнями №110572 від 04.10.2016 року та №154825 від 12.10.2018 року.

Таким чином, позивач повністю виконав покладені на нього зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій стороні.

Страховик, який виплатив страхове відшкодування, згідно із законодавством має право пред`явити грошову вимогу до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

На підставі викладеного, ПрАТ «СК «Універсальна» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 78 261,83 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2020 року позов ПрАТ «СК «Універсальна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Універсальна» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 78 261,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Універсальна» 1921 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачем не надано доказів добровільного виконання вимоги про відшкодування збитків страховій компанії, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Іванов А.А. вказує, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважаючи, що воно ухвалено з порушення норм процесуального права, а тому просив його скасувати.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що задовольняючи позов, суд виходив з того, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_2 стягнуто суму страхового відшкодування у розмірі 61 011, 83 грн та 3 714 грн витрат у зв`язку з проведенням автотоварознавчої експертизи. Суд вважав вказане рішення таким, що має преюдиційне значення для даної справи. Однак, судом першої інстанції не взято до уваги, що під час її розгляду до справи не було залучено, як учасника, ОСОБА_1 . Наразі ним рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року оскаржено в апеляційному порядку.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, автомобіль «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 було застраховано ОСОБА_2 у ПрАТ «СК «Універсальна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №3137/258/000498 від 24.10.2012 року.

Згідно з постановою апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 , 12.09.2016 року близько 08 год. 00 хв. на автомобільний дорозі Київ-Одеса, 8 км., керуючи автомобілем «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_2 , при перестроюванні з правого ряду на узбіччя, не впевнився в безпеці маневру, не пропустив автомобіль «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався на узбіччі, в результаті чого допустив з ним зіткнення. Автомобілі отримали механічні пошкодження, в автомобілі «Шеврове» відмовила коробка передач. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, в зв`язку з чим ОСОБА_1 було визнаним винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження в справі у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та закрито провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, що не є реабілітуючою обставиною.

13 вересня 2016 року власником автомобіля «Форд Фієста» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 голові правління ПрАТ «СК «Універсальна» було подано заяву про сплату страхового відшкодування.

Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_3 09 НОМЕР_4 16 від 28.09.2016 року вартість ремонту пошкодженого ТЗ складає 78 646,72 грн.

Відповідно до Страхового Акту №25034/1 складеного ПрАТ «СК «Універсальна» сума страхового відшкодування ОСОБА_2 на підставі розрахунку склала 17 250 грн.

Вказана сума була перерахована ОСОБА_2 04 жовтня 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_5 .

Крім того, позивачем 12 жовтня 2018 року було перераховано ОСОБА_2 61 011,83 грн страхового відшкодування, яке стягнуто на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року.

Отже, загальна сума, яка була сплачена страховою компанією ОСОБА_2 склала 78 261, 83 грн.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зазначена норма кореспондується із положеннями статті 27 Закону України «Про страхування», якою визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, вказані норми надають страховикові право звернутися із вимогою до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 512, частини першої статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, у зв`язку із виплатою страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до заподіювача шкоди, у межах фактичних витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати завдані збитки позивачу, до якого в силу вимог статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги, оскільки такі збитки завданні із вини відповідача.

Положеннями статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Колегією суддів встановлено, що винні дії відповідача знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданою майновою шкодою, тому відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати шкоду.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини.

Щодо тверджень апелянта в частині того, що його не було залучено до розгляду справи в Печерському районному суду м. Києва, за рішенням якого із ПрАТ «СК «Універсальна» стягнуто на користь ОСОБА_2 61 011,83 грн страхового відшкодування, яке наразі позивач просить стягнути з нього, то колегія суддів враховує наступне.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року набрало законної сили та виконано ПрАТ «СК «Універсальна», а тому не погодження відповідачем із даним рішенням не можуть бути підставою для скасування рішення у даній справі, оскільки стосується іншого предмета позову.

Інших доводів, які б давали підстави для зміни та скасування рішення суду першої інстанції не наведено та матеріалами справи не встановлено.

Відповідно до положень частини 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України № 6-152цс17 від 01 березня 2017 року та 6-1065цс17 від 16 серпня 2017 року.

Пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 є інвалідом II групи. Разом із тим, вказуючи про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1921 грн судового збору, суд першої інстанції не перевірив, що заявник є інвалідом ІІ групи і є звільненим від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Зважаючи на викладене колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, а рішення суду підлягає зміні у частині стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іванова Анатолія Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2020 року змінити у частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Судовий збір у розмірі 1921 грн, сплачений Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» за подачу позовної заяви, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді