У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2020 Справа №607/3146/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

Головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Мотиль Б.І.

скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на бездіяльність та неправомірні дії державного виконавця під час виконання вироку суду в частині конфіскації майна ,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Бакалець І.Г. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на бездіяльність та неправомірні дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), у якій просить: визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) щодо здійснення заходів із закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №1-174; скасувати постанову державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції Литвина Романа Миколайовича про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження АМ №010493 від 31.05.2007 року; скасувати арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, який накладено на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером обтяження 5115702; зобов`язати начальника Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано- Франківськ) скасувати інші заходи примусового виконання рішення та вчинити інші дії у зв`язку із завершенням виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 на праві власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.06.2006 року у справі №1-174/2006 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винною у скоєнні злочинів передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28-ч.2 ст.317 КК України і їй призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі з конфіскацією всього особисто належного їй майна. На підставі виконавчого листа у справі №1-174 від 29.12.2007 року, державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції Литвином Р.М. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме накладено арешт на все майно що належить ОСОБА_1 . На даний час, 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 , які на праві власності належать ОСОБА_1 та на які 29.12.2007 року був накладений арешт та оголошена заборона його відчуження, державними виконавцями у дохід держави не стягнуто. З огляду на вимоги ст.59 КК України та п.1 ч.1 та ч.2 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання у вигляді конфіскації всього майна, якщо з дня набрання чинності вироком його не було виконано у строк, указаний в ст.80 КК України (в даному випадку п`ять років).З дня, коли вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.06.2006 року у справі №1- 174/2006 року, набрав законної сили пройшло понад 12 років, а тому вважає, що ОСОБА_1 звільняється від відбуття покарання у вигляді конфіскації майна. Постанови про відкриття виконавчого провадження, де ОСОБА_1 визнано боржником, остання не отримувала. ОСОБА_1 про наявність заборонила відчуження належної їй 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 випадково дізналася із Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17.01.2020 року за номером НОМЕР_1 .

Скаржник ОСОБА_1 та представник скаржника ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити, з мотивів, наведених у скарзі.

Представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази суд встановив

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, установленими статтею 450 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою в порядку цивільного судочинства, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням, яке вчиняється відповідним відділом державної виконавчої служби чи приватним виконавцем.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У поданій до суду скарзі ОСОБА_1 зазначає наступне.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопілсьької області від 30.06.2006 року по справі №1-174/2006року, ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винною у скоєнні злочинів передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28-ч.2 ст.317 КК України і їй призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі з конфіскацією всього особисто належного їй майна.

На підставі виконавчого листа по справі №1-174/06 від 29.12.2007 року, державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції Литвином Р.М. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме накладено арешт на все майно що належить ОСОБА_1 , код. НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Скаргу обґрунтовано посиланням на ст. 535 КПК України, ст.ст. 12, 52, 59, 80 КК України, статтю 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, ОСОБА_1 , як сторона виконавчого провадження (боржник) оскаржує законність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, у тому числі прийняття ним рішень у вигляді постанов державного виконавця, винесених у порядку виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2006 року по справі №1-174/2006, в частині конфіскації майна.

Положеннями статті 539 КПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду зі скаргою) визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеною нормою закону не встановлено порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконання вироку суду. Відсутнє і посилання на можливість такого оскарження за правилами ЦПК України.

Разом з тим частиною першою статті 181 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду зі скаргою) передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Ця норма узгоджується з правилами адміністративної юрисдикції, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України (у зазначеній редакції), що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Оскільки у даному випадку стороною виконавчого провадження - боржником - ОСОБА_1 оскаржуються дії державного виконавця щодо виконання виконавчого листа №1-174/2006 від 29.12.2007 року, виданого на виконання зазначеного вироку суду у частині конфіскації майна, законами України не встановлено іншого порядку оскарження цих дій, то спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки правило статті 181 КАС України є універсальним.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року, у справі №586/77/17, судове провадження 14-556цс18.

Згідно з частиною статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає, що скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на бездіяльність та неправомірні дії державного виконавця під час виконання вироку суду в частині конфіскації майна, слід провадженням закрити.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на бездіяльність та неправомірні дії державного виконавця під час виконання вироку суду у частині конфіскації майна, закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на оскарження рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, у тому числі постанов державного виконавця, винесених у порядку виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2006 року по справі №1-174/2006 в частині конфіскації майна, у порядку адміністративного судочинства до відповідного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 12 червня 2020 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан