Справа №710/403/20
Номер провадження 4-с/710/1/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2020 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Бобильової І.В.,

скаржника Меркотана В.В ОСОБА_1 ,

державного виконавця Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сірмана В.А.,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , до державного виконавця Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сірмана В.А. про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування його рішень,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина.

Короткий зміст вимог заявника. Стислий виклад позиції заявника та думки заінтересованих осіб.

10.04.2020 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій він просить визнати неправомірною, незаконною та скасувати довідку-розрахунок, складену державним виконавцем Шполянського РВ ДВС ЦМУ МЮ Сірман В.А., щодо розрахунку заборгованості по аліментах боржника ОСОБА_3 від 26.03.2020 у виконавчому провадженні №52450750; зобов`язати державного виконавця Шполянського РВ ДВС ЦМУ МЮ Сірман В.А. скласти розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно форми визначеної Додатком 15, з врахуванням виконавчих провадження №52450750 та проваджень відкритих на підставі постанов від 21.05.2013 ВП №38053270, ВП №38052996 від 21.05.2013; провести перевірку додержання вимог чинного законодавства щодо вчинення виконавчих дій, державного виконавця Шполянського РВ ДВС ЦМУ МЮ Сірман В.А., у виконавчому провадженні №52450750, стосовно неправомірних процесуальних рішень (не відкриття зведеного провадження, не закриття провадження по якому закінчився строк стягнення, складання процесуального документа, що не відповідає встановленій формі від 27.03.2019).

Ухвалою судді Шполянського районного суду від 28.04.2020 скаргу було залишено без руху у зв`язку з необхідністю усунення недоліків. Скаржник частково усунув недоліки та 07.05.2020 подав до суду уточнену скаргу.

Ухвалою судді Шполянського районного суду від 08.05.2020 скаргу було залишено без руху повторно у зв`язку з необхідністю усунення недоліків. Скаржник частково усунув недоліки та 24.05.2020 подав скаргу повторно.

Ухвалою судді Шполянського районного суду від 22.05.2020 скаргу було прийнято до провадження.

Скарга мотивована тим, що 04.02.2004 відділом ДВС Шполянського районного управління, відкрито провадження про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 за виконавчим листом №2-577, виданим Шполянським районним судом 10.07.2001. 28.12.2012 постановою Шполянського районного суду визнано неправомірними дії в.о. начальника ДВС про здійснення перевірки, скасовано постанову про накладення штрафу. 01.07.2013 стягувач ОСОБА_2 подала заяву до відділу ДВС, що боржником не сплачувались аліменти, в період 01.05.2006 по 01.06.2006 та 01.09.2006 по 01.09.2008, в той же день 01.07.2013 державним виконавцем було складено довідку- розрахунок №4456/09-34 про наявну заборгованість в розмірі 2598 грн. Зазначену заборгованість скаржник погасив двома платіжками та подав державному виконавцеві заяву про перевірку інформації викладеної в заяві стягувача, обґрунтовуючи її тими обставинами, що ним сплачувались аліменти в розмірі визначеному законом. Той факт, що в довідці-розрахунку відсутні відомості по деяких місяцях за попередні роки, не може слугувати підтвердженням несплати аліментів. Державний виконавець, приймаючи заяву про закриття провадження, роз`яснив, що кошти, які сплаченні ОСОБА_3 на особистий картковий рахунок його дитини, яка вже на той час вже навчалася в ВУЗІ, очевидно, не будуть враховані ним в довідці-розрахунку, що суперечить нормам ЦКУ. Державним виконавцем складено довідку-розрахунок, яка по формі та змісту не відповідає визначеному Додатком 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, яким затверджена форма «Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів». В довідці-розрахунку міститься технічні неточності. Скаржник не отримував жодних процесуальних документів, направлених на примусове погашення заборгованості, не попереджувався про розмір заборгованості по аліментах та необхідність погашення до певного строку.

Скаржник в судове засідання з`явився, скаргу підтримав з підстав вказаних у скарзі. Крім того, скаржник просив здійснити перевірку цільового використання аліментів стягувачем ОСОБА_2 шляхом зобов`язання стягувача надати належні докази за весь період сплати аліментів.

Заінтересована особа ОСОБА_2 до суду з`явилася, повідомила, що заперечує щодо задоволення скарги та вказала, що відомості про наявність заборгованості ОСОБА_3 відповідають дійсності.

У судове засідання державний виконавець з`явився, щодо задоволення скарги заперечував, вказуючи що розрахунок заборгованості хоч і зроблений за формою, яка не відповідає інструкції про виконавче провадження, однак є достовірним. Крім того повідомив, що виконавчі провадження про стягнення аліментів не можуть бути обв зведене виконавче провадження, та оскільки наявна заборгованість по сплаті аліментів, то виконавче провадження не може бути закрите.

2. Мотивувальна частина:

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши подання та додані до нього документи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з листом 02.04.2020 Черкаським окружним адміністративним судом було надано відповідь ОСОБА_3 з приводу ознайомлення з матеріалами справи, а також отримання копій документів та надіслано на електронну адресу заявника копію довідки-розрахунку Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.03.2020 (а.с. 6).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 згідно з виконавчим листом №2-577, виданого 10.07.2001 Шполянським районним судом заборгованість по аліментах ОСОБА_3 на 27.03.2019 становить 18107,23 грн. (а.с. 7-10).

Згідно з довідкою-розрахунком по аліментах ОСОБА_3 н користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 згідно з виконавчим листом №2-577, виданого 10.07.2001 Шполянським районним судом заборгованість по аліментах ОСОБА_3 на 01.07.2013 становила 2598,00 грн. (а.с. 11-13).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 01.07.2013 вона повідомила ДВС про те, що боржник ОСОБА_3 за період з 01.05.2006 по 01.06.2006 та з 01.09.2006 по 01.09.2008 не сплачував аліменти (а.с. 14).

Постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 28.12.2012 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ВДВС Шполянського РУЮ про визнання дій неправомірними було визнано неправомірними дії в виконуючого обов`язки начальника відділу державної виконавчої служби Шполянського РУЮ Головного управління юстиції у Черкаській області Орлової А.Ф., які виявилися у винесенні наказу №13 від 15.11.2012 про здійснення перевірки бухгалтерії ПВКП " Торговий Дім Київська Русь". Встановлено відсутність компетенції у старшого державного виконавця ВДВС Шполянського РУЮ Головного управління юстиції у Черкаській області Орлової А.Ф. у винесенні постанови ВП № 4311510 від 03.12. 2012 про накладення штрафу на ОСОБА_3 . Скасовано постанову ВП № 4311510 від 03.12. 2012 про накладення штрафу 680,00 грн. на ОСОБА_3 старшого виконавця ВДВС Шполянського РУЮ Головного управління юстиції у Черкаській області Орлової А.Ф. (а.с. 19-20).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шполянського районного управління юстиції Орлової А.Ф від 21.05.2013 було відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу №2-н/710/16/2013, виданого 24.04.2013 Шполянським районним судом Черкаської області (а.с. 26).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шполянського районного управління юстиції Орлової А.Ф від 21.05.2013 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/710/411/2013, виданого 26.04.2013 Шполянським районним судом Черкаської області (а.с. 26).

В судовому засіданні досліджені матеріали виконавчого провадження про стягнення ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 згідно з виконавчим листом №2-577, виданого 10.07.2001 Шполянським районним судом Черкаської області .

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 13.07.2006 по справі "Сілін проти України" виконання рішення щодо боржника залишається обов`язком держави.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).).

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Оскільки скаржником надано до суду доказ про те, що 02.04.2020 Черкаським окружним адміністративним судом було надано відповідь ОСОБА_3 з приводу ознайомлення з матеріалами справи, а також отримання копій документів та надіслано на електронну адресу заявника копію довідки-розрахунку Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.03.2020, а скаржник звернувся до суду з даною скаргою 10.04.2020 суд вважає, що ОСОБА_3 звернувся до суду у визначений законодавством термін.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 за № 2832/5.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону, п. 2 розділу І Інструкції примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону, п. 1 розділу ІІ Інструкції виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Зі змісту скарги та заявлених вимог з`ясовано, що боржник не погоджується з розрахунками заборгованості за аліментами, проведеними державним виконавцем, вказує на відсутність заборгованості з підстав того, що сплачував аліменти на утримання дитини у добровільному порядку на особистий рахунок дитини, натомість державний виконавець не взяв до уваги дану обставину.

Частиною першою та третьою ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Отже, системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України цей кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи вищезазначені вимоги закону та ту обставину, що між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 (справа 756/13754/16-ц, провадження №61-8097св18).

Таким чином, скаржник звернувся до суду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, в той час як Закон України «Про виконавче провадження» та Сімейний кодекс України передбачають, що у разі незгоди заінтересованої особи з обчисленим державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом.

Отже, оскільки скаржник звернувся до суду з вимогою, право на звернення з якою не передбачено ст. 447 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги в частині визнання неправомірною, незаконною та скасування довідки-розрахунку, складеної державним виконавцем Шполянського РВ ДВС ЦМУ МЮ Сірман В.А., щодо розрахунку заборгованості по аліментах, боржника ОСОБА_3 від 26.03.2020 у виконавчому провадженні №52450750.

Разом з тим, скаржник вказує, що державним виконавцем складено оспорювану довідку-розрахунок, яка по формі та змісту не відповідає Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Так, згідно з п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Довідка-розрахунок від 26.03.2020, вочевидь, не відповідає формі розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, яка передбачена Інструкцією з організації примусового виконання рішень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно положень статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Так як, судом було встановлено, що оспорювана довідка розрахунок, складена державним виконавцем щодо розрахунку заборгованості по аліментах боржника ОСОБА_3 від 26.03.2020 у виконавчому провадженні №52450750 була складена з порушенням вимог чинного законодавства в суду наявні підстави для зобов`язання державного виконавця усунути допущені порушення.

Тому суд задовольняє вимогу щодо зобов`язання державного виконавця Шполянського РВ ДВС ЦМУ МЮ Сірман В.А. скласти розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно форми визначеної Додатком 15.

Щодо проведення перевірки додержання вимог чинного законодавства щодо вчинення виконавчих дій, державним виконавцем Шполянського РВ ДВС ЦМУ МЮ Сірманом В.А., у виконавчому провадженні №52450750, стосовно неправомірних процесуальних рішень (не відкриття зведеного провадження, не закриття провадження по якому закінчився строк стягнення, складання процесуального документа, що не відповідає встановленій формі від 27.03.2019) суд відмовляє в задоволенні вказаних вимог, оскільки зазначена вимога є не конкретизованою та не обґрунтованою належним чином.

Щодо вимоги скаржника про перевірку цільового використання аліментів стягувачем, то суд вважає, що таке клопотання не може бути задоволеним, так як ст.447 ЦПК України визначає право сторони виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Тобто, дана норма не визначає можливості судового контролю за діями стягувача чи боржника.

Крім того, з гідно з Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим Наказом Міністерства соціальної політики України 15.11.2018 № 1713 контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів. У разі виявлення за результатами проведеного інспекційного відвідування ознак, що можуть свідчити про нецільове витрачання аліментів, платник аліментів відповідно до статті 186 Сімейного кодексу України має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Відповідно до статті 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Тобто, скаржник не позбавлений можливості самостійно звернутися до органу опіки та піклування про перевірку цільового витрачання аліментів

Тлумачення статті 186 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що на рівні закону на орган опіки та піклування покладено здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, який може здійснюватися як власною ініціативою органу, так і за заявою платника. Для платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.Такий висновок виклав в своїй постанові Верховний Суд у справі №711/11054/17 від 08.04.2019.

Отже, суд не є суб`єктом, уповноваженим на здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 4, 83, 353, 354, 447 - 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сірмана В.А. скласти розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно форми визначеної Додатком 15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5 із змінами.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана Черкаському апеляційному суду через Шполянський районний суд Черкаської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом п`ятнадцяти днів з дня закінчення строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) в постанові від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS ІНФОРМАЦІЯ_1 CoV-2 зі змінами.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена 15.06.2020.

Суддя Н.П. Побережна